ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 р.	Справа № 480/512/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного  управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.04.2020, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м. Суми, повний текст складено 16.04.20 року по справі №480/512/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до          Головного  управління Пенсійного фонду України в Сумській області                        
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1    (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до          Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просив суд першої інстанції: 
          -   визнати незаконними дії відповідача щодо обрахування та осучаснення його пенсії; 
          - зобов`язати відповідача провести розрахунок та виплатити нараховану йому пенсію починаючи з 01.03.2016 року без обмеження її максимальним розміром з урахуванням вже виплачених сум.
          В обґрунтування вимог зазначив, що з 1993 року отримує пенсію за вислугу років як працівник льотного складу відповідно до   Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказує, що відповідачем було здійснено перерахунок його пенсії та станом на 01 березня 2016 року та йому було збільшено розмір пенсії з 9096,84грн. до 10882,79грн. Водночас нарахування та виплату пенсії позивача з березня 2016 року було обмежено максимальним розміром 10740,00 грн., визначеним ч.3 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У подальшому розмір перерахованої пенсії нараховувався та виплачувався позивачу із урахуванням обмеження максимальним розміром. Позивач вважає такі дії відповідача щодо обмеження його пенсії максимальним розміром протиправними, оскільки обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». 
          Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
          Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням максимального розміру, починаючи з 01 березня 2016 року до 31 грудня 2017 року.
          Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна,1, м. Суми, 40009, ЄДРПОУ 21108013) здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження її максимального розміру, визначеного частиною третьою  статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 01 березня 2016 року до 31 грудня 2017 року.
          У задоволенні іншої частини позовних вимог  було відмовлено.
           Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало  апеляційну скаргу, в якій просило  суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року у справі № 480/512/20 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
          В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що позовні вимоги ОСОБА_2  є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Зауважує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за вислугу років з 1993 року. Вказує, що станом на 01.10.2011 року розмір пенсії ОСОБА_2 становив 5597, 95 грн., тобто не перевищував визначений максимальний розмір пенсії встановлений Законом України № 3668-VI та ст.85 Закону України № 1778. Зазначає, що оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ч.1 ст.2 Закону України № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Посилається, що зазначені положення Закону України №3668-VI та ч.3 ст.85  №1778 неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування. Крім того зазначає, що аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 24.06.2020 року по справі                                            № 580/234/19. Вказує, що у період  з 01.03.2017 року по 31.12.2017 року розмір пенсії позивача перевищував 10740,00 грн.,  у період з 01.03.2018 року по 31.12.2019 року перевищував десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, а тому виплата пенсії позивача здійснювалася у розмірах, визначених ст.  85  Закону  України «Про пенсійне забезпечення».
          Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до              ст. 304 КАС України. 
          Сторони по даній справі про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були  повідомлені  заздалегідь та належним чином.
          Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та як працівник льотного складу з 1993 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до         Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.19).                                                       
          В період з 01.03.2016 року до 31.12.2017 року розмір пенсії позивача перевищував 10740,00 грн., у період з 01.03.2018 року до 31.12.2019 року - перевищував десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, тому виплата пенсії здійснювалася позивачу у розмірах, визначених статтею 47 Закону № 1058-ІV (а.с.16-18). 
          Вважаючи дії відповідача щодо нарахування та виплати пенсії в обмеженому розмірі протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
          Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з  наявності підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром з 01.03.2016 року до 31.12.2017 року на підставі частини третьої  статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження максимальним розміром з 01.03.2016 року до 31.12.2017 року з урахуванням раніше виплачених сум.
          Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
          Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
          Згідно п. 6 ч. 1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до  ст.1 Закону України  1788-XII від 05.01.1991 "Про пенсійне забезпечення" (далі по тексту - Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст.52 Закону  №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.
Статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи"  3668-VI від 08.07.2011 (далі по тексту - Закон №3668-VI) встановлено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Тимчасово, по 31.12.2017 р., максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до абз.1,2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону  №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону 1058-IV та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Згідно ч. 3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Аналізуючи норми абзаців 1, 2 пункту 2 розділу ІІ “Прикінцевих та перехідних положення” Закону №3668-VI,  колегія суддів зазначає, що норми Закону №3668-VI стосуються виплат пенсії, призначеної до 01.10.2011, та розмір якої на час призначення перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.
Вказану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом  №3668-VI.
В даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.
Зазначена позиція також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 22.05.2018 по справі № 205/8204/16-а та 31.01.2019 у справі № 285/933/16-а.
Колегія суддів зазначає, що наведені в п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону  №3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).
Положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону  3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону  №3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.
Таким чином, п. 2 розділу ІІ Закону  №3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність), лише  деталізує умови дії ст. 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.
У даному контексті слід звернути увагу на правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 11 жовтня 2005 року  8-рп/2005 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів" (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).
Так, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.
Встановивши у законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості (абзаци перший, другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року  8-рп/2005).
Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону  №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом  3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.
Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.
Такий підхід відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України “Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні” вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Колегія суддів не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.
При цьому, норми п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту “обмеження максимального розміру пенсії” за колом осіб в момент набуття чинності Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” 3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.
Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону  3668-VI).
Норми ст. 2 Закону  №3668-VI кореспондуються з положеннями ч. 3 ст. 85 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.
Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону  3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.06.2020 у справі  №580/234/19, в якій суд відійшов від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.11.2019 у справі 360/1428/17.
          Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Колегія суддів зазначає, що як зазначає позивач в позовній заяві станом на 01.03.2016 року йому було збільшено розмір пенсії з 9096,84 грн. до 10882,79 грн., але пенсійним органом, як на його думку, неправомірно  було обмежено розмір його пенсії сумою у 10740, 00 грн. 
          Відповідно з урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену  у постанові від 12.11.2019 у справі №360/1428/17.
          Оскільки таке перевищення відбулося  в період дії загальної норми ч.1 ст.2 Закону                           №3668-VI, отже до спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.09.2020 року по справі №280/5154/19. 
Зазначені положення Закону №3668-VI та ч.3 ст.85 Закону 1788-XII є чинними та не визнавалися неконституційними, а тому обов`язкові для застосування.
Таким чином, виплата пенсійним органом позивачу пенсії із обмеженням її граничного розміру є законною і обґрунтованою та не є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.
Отже,  колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового та необґрунтованого висновку про задоволення позову в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням максимального розміру, починаючи з 01 березня 2016 року до 31 грудня 2017 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна,1, м. Суми, 40009, ЄДРПОУ 21108013) здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження її максимального розміру, визначеного частиною третьою   статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 01 березня 2016 року до 31 грудня 2017 року.
З урахуванням наведеного вище, а також враховуючи безпідставність позовних вимог за період з 1 січня 2018 року і відсутність відповідних доводів сторін в цій частині вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового  рішення, яким  у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити повністю, що не враховано судом першої інстанції.
          Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.
          Відповідно до ч.ч.1,2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:  1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
          Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував  норми  матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.     
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 по справі                                              № 480/512/20  скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  22.03.2021 року