12.02.21
22-ц/812/305/21

Провадження № 22-ц/812/305/21

П О С Т А Н О В А 
іменем України

09 лютого 2021 року м. Миколаїв
справа № 490/549/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів:     Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,
секретар судового засідання Богуславська О.М.,
учасники справи: представник позивача Хорошев В.В., представник відповідача Павленко С.В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу
Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК»
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого 17 листопада  2020 року під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено 24 листопада 2020 року, у цивільній справі 
за позовом 
ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича, третя особа – приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Наталія Степанівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась з позовом до акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (далі – АТ «КРЕДОБАНК») та приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позивачка зазначала, що 25 липня 2018 року між нею та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений кредитний договір, за умовами якого їй були надані у власність грошові кошти в розмірі 1 181 537,50 грн на споживчі цілі, а саме для здійснення оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу на строк до 24 липня 2025 року. До кредитного договору погоджено графік погашення заборгованості. 
На підставі цього договору вона купила автомобіль марки KIA, модель SORENTO, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2199см.куб, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
25 липня 2018 року в простій письмовій формі був укладений договір застави майнових прав, за умовами якого для забезпечення виконання кредитного договору в заставу передавався автомобіль.
18 грудня 2019 року їй зателефонувала особа, яка представилась працівником АТ «КРЕДОБАНК», та запросила надати транспортний засіб для огляду, щоб пересвідчитись у належному стані майна, на що вона погодилася. Але після фактичного отримання автомобілю та ключів від нього, дана особа представилась приватним виконавцем ОСОБА_2 , та повідомила, що в межах виконавчого провадження автомобіль описується та вилучається. Цього ж числа приватним виконавцем була складена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника. Автомобіль передано на зберігання представнику МДП«СЕТАМ» Гвоздь І. О. за адресою м. Миколаїв, вул. Лягіна, 2.
22 січня 2020 року, після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, вона дізналась, що підставою для відкриття виконавчого провадження слугував виконавчий напис №505, виданий 28 лютого 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., про звернення стягнення на транспортний засіб автомобіль марки KIA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить їй на праві власності. Цим же виконавчим написом пропонується за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного транспортного засобу, задовольнити вимоги АТ «КРЕДОБАНК», які станом на 25 лютого 2019 року складають 1 162 724, 48 грн, з яких 1 144 894,58 грн – неповернута сума кредиту, 13 373,01грн – прострочені відсотки, 2 456,89грн - пеня, 2000грн – плата за вчинення виконавчого напису.
Посилаючись на те, що сума заборгованості не була безспірною, тому що з моменту отримання кредиту вона увесь час належним чином виконує умови кредитного договору, а також що відповідач ніколи не відправляв, а вона не отримувала будь-яких претензій, вимог щодо сплати кредиту, або повідомлень про існуючу заборгованість, приватний нотаріус не з`ясував питання щодо безспірності заборгованості, зокрема, розміру основної суми боргу, відсотків, порядку нарахування відсотків, а також проігнорував факт відсутності доказів щодо належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що є обов`язковим, отже при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом порушено вимоги статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», позивачка просила визнати виконавчий напис, вчинений 28 лютого 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., таким, що не підлягає виконанню. 
Під час розгляду справи відповідач АТ «КРЕДОБАНК» подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем було порушено вимоги кредитного договору, відбулося відхилення від встановленого договором графіку платежів, внаслідок чого виникла значна заборгованість, та у АТ «КРЕДОБАНК» виникло право вимоги дострокового повернення несплаченої частини заборгованості за кредитним договором. Відповідачем процедуру отримання виконавчого напису дотримано. 28 грудня 2018 року представником банку направлено на зазначену у договорі адресу позичальника досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, після чого відповідні відомості зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухового майна. Оскільки вказані досудові вимоги щодо виконання договірних зобов`язань ОСОБА_1 отримала особисто, проте їх не виконала та проігнорувала, то 26 лютого 2019 року АТ «КРЕДОБАНК» звернулось до приватного нотаріуса із заявою про звернення стягнення на заставний транспортний засіб. Заборгованість по кредитному договору на дату вчинення виконавчого напису існувала та була саме такого розміру, як зазначено у написі, а саме 1 162 724,48 грн. Сума кредитного боргу ОСОБА_1 не оспорювалась в судовому порядку, що підтверджує факт її безспірності та законності під час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При зверненні до нотаріуса АТ «КРЕДОБАНК» надав усі необхідні документи щодо підтвердження безспірності кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості за кредитом, в тому числі і первинні документи, які підтверджують факт надання кредиту та перебування автомобіля в заставі. 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково. Постановлено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28 лютого 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Наталією Степанівною, зареєстрований в реєстрі за №505. Крім того, суд розподілив судові витрати. У задоволенні позовних вимог до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича відмовлено, як заявленого до неналежного відповідача.
Скасовано заходи зустрічного забезпечення, накладені ухвалою суду від 03 березня 2020 року, шляхом повернення ОСОБА_1 внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області 53 000 (п`ятдесят три тисячі ) грн 00 коп. протягом п`яти днів з дня набрання законної сили рішенням суду.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір заборгованості, зазначений у досудовій вимозі менший ніж розмір заборгованості, визначений у виконавчому написі нотаріуса. Згідно з розрахунком заборгованості, наведеним у виконавчому написі, нотаріусом не перевірено правильність нарахування відсотків (тим більше з урахуванням того, що відсоткова ставка є змінюваною і нараховується за базовою ставкою, яка є різної за певні періоди та визначається за середнім арифметичним за минулі періоди) та пені за кредитним договором, отже відповідачем достеменно не доведено, що заборгованість не є спірною.
Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримала досудову вимогу. Направлені ПАТ «КРЕДОБАНК» нотаріусу описи вкладень у цінні листи, список листів з оголошеною цінністю №248/ДРС підтверджують надіслання даної вимоги 28 грудня 2018 року ОСОБА_1 , але не отримання нею такої вимоги.

В апеляційній скарзі АТ «КРЕДОБАНК» посилаючись на необґрунтованість, незаконність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ «КРЕДОБАНК» надав приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису всі необхідні документи, щодо підтвердження безспірності кредитної заборгованості, позивачка умисно не забрала або відмовилася від отримання поштового відправлення, у зв`язку з чим досудова вимога була повернута відправнику. 
На вказану апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 подала відзив, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що не отримувала будь-яких претензій, вимог щодо сплати кредиту, або повідомлень про існуючу заборгованість, відповідачем неправильно нараховано проценти за користування кредитом та пеню, з порушенням умов договору та норм діючого законодавства.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, не може бути задоволена з таких підстав.
Так, судом встановлено, що 25 липня 2018 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір за умовами якого ОСОБА_1 були надані у власність грошові кошти в розмірі 1 181 537,50 грн на споживчі цілі, а саме для здійснення оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу на строк до 24 липня 2025 року під 13.49% річних на першій період, процентна ставка змінювана на другий та наступний періоди визначається наступним чином - базова процентна ставка +3,9 % Маржа (т.1, а.с.17-19). 
Додатком №1 до кредитного договору погоджено графік погашення заборгованості - щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 21994 грн з 25 серпня 2018 року по 24 липня 2025 року включно (т.1, а.с.20-21).
Пунктами 4.7, 4.8 кредитного договору передбачена можливість вимагати дострокового повернення кредиту, процентів та інших платежів, в разі порушення позичальником його умов щодо своєчасного внесення коштів.
У зв`язку з неналежним виконанням позивачкою умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитним договором, а тому 28 грудня 2018 року ПАТ «КРЕДОБАНК» направило на адресу  ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань в якої вимагало протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в буд-якому випадку не пізніше 35 днів з моменту надіслання даної вимоги достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, а також штрафні санкції, а саме 1 183 126,88 грн, з яких: заборгованість по кредиту – 1 164 998,36 грн., в тому числі прострочений борг – 26 403,83 грн, заборгованість по прострочених процентах – 15 643,54 грн, нараховані проценти – 1 302,88 грн., пеня – 1 182,10 грн. (том 1, а. с. 53).
Цього ж дня зазначена вимога була відправлена поштою (т. 1, а.с. 54-56). 
Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 28 грудня 2018 року зареєстровано звернення стягнення за договором застави 557 від 21 серпня 2018 року, приватний нотаріус Львівського МНО Юркова О.А. (т.1, а.с.58)
Оскільки позичальник ОСОБА_1 досудову вимогу не виконала, 26 лютого 2019 року АТ "КРЕДОБАНК" звернулось до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С, з заявою про вчинення виконавчого напису шляхом звернення стягнення на заставне майно автомобіль марки KIA, модель SORENTO, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2199см.куб, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі договору застави від 21 серпня 2018 року на суму заборгованості станом на 25 лютого 2019 року у розмірі 1 158 267,59 грн. (т.1, а.с.57)
28 лютого 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 505, в якому пропонується звернути стягнення на рухоме майно, а саме транспортний засіб марки KIA, модель SORENTO, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2199см.куб, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 24 липня 2018 року та переданий згідно з договором застави транспортного засобу від 21 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрковою О.А., за реєстровим №557 в заставу АТ «КРЕДОБАНК». За рахунок коштів від реалізації вищевказаного рухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ «КРЕДОБАНК» станом на 25 лютого 2019 року за період з 01 жовтня 2018 року по 25 лютого 2019 року в розмірі: 1144 894,58 грн, неповернута сума кредиту; 13373,01 грн, прострочені відсотки; 2456,89 грн, заборгованість по пені за період з 25 липня 2018 року по 25 лютого 2019 року; 2000,00 грн, плата за вчинення нотаріального напису, що становить загальну суму 1 162 724,48 грн. (том 1 а.с. 10).

В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  зазначила, що у момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, оскільки нотаріус не з`ясував розмір основної суми боргу, відсотків, порядку нарахування відсотків, а також проігнорував факт відсутності доказів щодо належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Проте, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Зазначене відповідає висновку Великохї Палати Верховного Суду, викладеному у постанов від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

Звертаючись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису АТ «КРЕДОБАНК» посилалося на те, що боржником ОСОБА_1 не виконана вимога про дострокове погашення заборгованості по кредиту від 28 грудня 2018 року, яка станом на 25 лютого 2019 року складала 1 158 267,59 грн., в тому числі: 1144894,58 грн – неповернута сума кредиту; 13373,01 грн – прострочені відсотки, а також зазначив про існування заборгованості по пені – 2456,89 грн.
При цьому, розрахунок заборгованості банк здійснив виходячи з нарахованих відсотків за період з 25 січня по 24 лютого 2019 року в загальному розмірі 13373,01 грн, а також пені за період з 28 січня по 20 лютого 2019 року в загальному розмірі 705,6 грн. (т. 1, а.с.105).
Саме на погашення вказаної суми боргу по кредиту було звернуто стягнення за спірним виконавчим написом нотаріуса.
Між тим, відповідно до усталеної практики Верховного Суду право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Звернення банку з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору, на час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. 
Таким чином, надіславши відповідачу у грудні 2018 року вимогу про дострокове погашення кредиту АТ «КРЕДОБАНК» скористався передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України правом та змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому вимога банку про стягнення процентів та неустойки, нараховані після звернення з вимогою про дострокове погашення кредиту (грудень 2018 року) не може вважатись безспірною.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження 14-318цс18), а також постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 359/4206/16-ц та від 30 січня 2019 року у справі № 487/3969/16.
Крім того, як вбачається з наданого відповідачем витягу про рух коштів по рахунку позивачки, а також квитанції № ПН2687 від 23 серпня 2018 року, цього дня на рахунок ОСОБА_1 внесено платіж на погашення кредиту в розмірі 11950 грн. ( т. 1, а.с. 28, 107-108).
Між тим, банк не включив в розрахунок заборгованості вказаний платіж на погашення кредиту за період нарахування боргу з 25 липня по 24 серпня 2018 року (т. 1 а.с. 105).
Також колегія не погоджується з доводами відповідача щодо доведеності належного повідомлення позивачки з досудовою вимогою.
Так, відповідно до змісту пунктів 4.7, 4.8. Кредитного договору сторони погодили, що Банк у випадках передбачених п.2.10. цього кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п.4.7. цього кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку.
Отже, сторони за взаємною згодою встановили, що цей строк починає відлік з дня отримання позичальником відповідного повідомлення.
Між тим, на підтвердження обізнаності боржника з досудовою вимогою банк надав лише документи про відправлення кореспонденції засобами поштового зв`язку.
Доказів того, що позивачка отримала це повідомлення відповідач не надав.

За такого колегія суддів вважає, що документи, які відповідач надав при зверненні до нотаріуса за вчинення спірного виконавчого напису, не підтверджують безспірність заборгованості позивачки, що є підставою для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги про безспірність заборгованості  ОСОБА_1 виходячи з правильності її нарахування, а також обізнаності позивачки з досудовою вимогою колегія суддів не приймає до уваги з наведених вище підстав.
При цьому колегія вважає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), оскільки у справі, яка переглядалась Верховним Судом, порівняно з даною справою, наявні різні фактичні обставини. Зокрема, за умовами іпотечного договору у зазначеній справі, сторони погодили, що строк на усунення порушення зобов`язання починає відлік з дати, зазначеної на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням поштового зв`язку під час відправлення іпотекодавцю листа з вимогою про усунення порушення зобов`язання з повідомленням про вручення, або з дати, зазначеної на такому листі іпотекодавцем при отриманні представником іпотекодавця зазначеного листа особисто.
Рішення в частині відмови позовних вимог до приватного виконавця сторони не оскаржували, а тому в цій частині колегія суддів рішення не перевіряє.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2020 року – без зміни.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий	І.В. Лівінський  	
Судді	Т.Б. Кушнірова   Н.О. Шаманська	

Повне судове рішення складено 12 лютого 2021 року.