ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1853/21 Справа № 210/4495/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Бондар Я.М., 
суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідач:  ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача за основним позовом ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року, яке постановлено суддею Хлистуненко О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке складається з Ѕ частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємцями померлого є донька ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , дружина ОСОБА_3 ..
Просили суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину за кожним на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 
11.02.2019 року позивачами подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просили визнати право власності за кожним на 1/3 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 661,00 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих будівель в порядку спадкування за Законом після померлого ОСОБА_4 .. 
18.10.2019 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з ОСОБА_4 у період з 1997 року по 21.03.2003 року проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, за адресою: АДРЕСА_2 .
08 лютого 2003 року у період спільного проживання позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, ними за спільні кошти було придбано будинок АДРЕСА_1 . На підставі договору дарування ОСОБА_4 , набув у приватну власність жиловий будинок глинобитний, обкладений цеглою жилий будинок А-1, загальною площею 54,6 кв.м., жилою площею 30,6 кв.м., л.кухню Б, вбиральню В, сарай Г, гараж Д, №1-4 паркан, І водопровід, ІІ-ІІІ замощення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
08 лютого 2003 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 661,00 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель.
21.03.2003 року позивач з ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, після чого ОСОБА_4 в забезпечення майнових прав позивача, 16.02.2005 року було укладено договір дарування позивачу 1/2 частину будинку. Однак, договір на відчуження земельної ділянки вчинений не був.
Посилаючись на ст. 120 ЗК України (в редакції чинній на час укладання сторонами договорів), ст. 377 ЦК України, зазначає, що при укладанні договору дарування 1/2 частини житлового будинку разом з господарчими спорудами, до позивача у власність перейшла і 1/2 частина земельної ділянки. 
Тому, просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 ; визнати за нею право власності на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка перейшла у її власність при укладанні 16.02.2005 року договору дарування 1/2 частини будинку; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на її користь судові витрати; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на її користь грошову суму в розмірі 8000,00 грн. в якості відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на її користь грошову суму в розмірі 600,00 грн. в якості відшкодування витрати за послугу про оцінку майна.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого рогу від 16 листопада 2020 року первісний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задоволено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/6 частину глинобитного, обкладеного цеглою жилого будинку А-1, загальною площею 54,6 кв.м., жилою площею 30,6 кв.м., л. кухню Б, вбиральню В, сарай Г, гараж Д, №1-4 паркану, І водопроводу, ІІ-ІІІ замощення за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/6 частину глинобитного, обкладеного цеглою жилого будинку А-1, загальною площею 54,6 кв.м., жилою площею 30,6 кв.м., л. кухню Б, вбиральню В, сарай Г, гараж Д, №1-4 паркану, І водопроводу, ІІ-ІІІ замощення за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Визнано за ОСОБА_3 , право власності на 1/6 частину глинобитного, обкладеного цеглою жилого будинку А-1, загальною площею 54,6 кв.м., жилою площею 30,6 кв.м., л. кухню Б, вбиральню В, сарай Г, гараж Д, №1-4 паркану, І водопроводу, ІІ-ІІІ замощення за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 661,00 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 661,00 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 661,00 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .
Решту вимог зустрічної позовної заяви залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 402,00 гривні.
Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 , судовий збір в розмірі 402,00 гривні.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 користь ОСОБА_3 , судовий збір в розмірі по 352 грн. 40 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , понесені витрати за послугу про оцінку в розмірі 150,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати за послугу про оцінку в розмірі 150,00 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач за основним позовом ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 661, 00 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель та перерозподілу права власності на вказану земельну ділянку між спадкоємцями з ухваленням в цій частині нового рішення яким визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка перейшла у її власність при укладанні 16.02.2005 року договору дарування 1/2 частини будинку та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано вимоги ч. 1 ст. 120 ЗК України, відповідно до якої  особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.  Виходячи з вказаних правових норм при укладанні договору дарування відповідачу за основним позовом  ОСОБА_3  1/2 частини житлового будинку, з господарчими спорудами, до неї у власність перейшла і 1/2 частина земельної ділянки, відповідно до пропорційності часток у праві власності житлового будинку.
З вищевикладеного випливає, що до складу спадщини входить 1/2 частина домоволодіння та 1/2 частина земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , тому вказана спадщина повинна була бути поділена в рівних частках між спадкоємцями та кожному із спадкоємців повинно бути визнано право власності на 1/3 частину від належної спадкодавцю 1/2 частини земельної ділянки та будинку, що складає 1/6 частину кожному із спадкоємців.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача за основним позовом ОСОБА_3 – ОСОБА_5 який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача за основним позовом ОСОБА_1 , представника позивача за основним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_6 який кожен окремо заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її залишити без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/6 частину кожному жилого будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смері ОСОБА_4 , а тому відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що з 1997 року позивач ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) та ОСОБА_4 з 1997 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
За життя ОСОБА_4 , 08.02.2003 року на підставі договору дарування, який посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 145, набув у приватну власність на підставі договору дарування жилого будинку глинобитний, обкладений цеглою жилий будинок А-1, загальною площею 54,6 кв.м., жилою площею 30,6 кв.м., л.кухню Б, вбиральню В, сарай Г, гараж Д, №1-4 паркан, І водопровід, ІІ-ІІІ замощення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31, 32).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.02.2003 року ОСОБА_4 придбав земельну ділянку площею 661,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 33)
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідач за первісним позовом 21.03.2003 року уклали шлюб зареєстрований Відділом РАЦС Дзержинського РУЮ м. Кривого Рогу про що в книзі реєстрації актів зроблено запис № 111 (а.с. 30).
16.02.2005 року відповідно до договору дарування ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 1/2 частину домоволодіння, що в цілому складається: з житлового будинку А-1 загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м., літньої кухні – Б, вбиральні – В, сараю – Г, гаражу – Д, замощення – ІІ-ІІІ, водоколонки – І, парканів – 1-4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Логонюк А.А. (а.с. 34, 35, 36).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 8).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно - 1/2 частину житлового будинку з присадними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 661,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії матеріалів спадкової справи, наданої суду першої інстанції на підставі ухвали від 25 жовтня 2018 року – із заявами про отримання спадщини після ОСОБА_4 звернулись його син – ОСОБА_2 , донька – ОСОБА_8 , вдова ОСОБА_3 – відповідач за основним позовом по справі.
Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. від 07 грудня 2017 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, на майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з наявністю суперечки між спадкоємцями (а.с. 33 зворот). 
Також державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. від 14 грудня 2017 року позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадину за законом, на майно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з наявністю суперечки між спадкоємцями (а.с.34 зворот)
Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на щодо визнання за нею право власності на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , та визнання за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка перейшла до неї у власність при укладанні 16.02.2005 року договору дарування 1/2 частини будинку, ОСОБА_3 посилалась на те, що 1/2 частина земельної ділянки, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, яка увійшла до спадкового майна сторін по справі, перейшла у власність ОСОБА_3 разом з договором дарування Ѕ частини житлового будинку, на яку слід визнати право власності за ОСОБА_3 ..
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , та визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка перейшла до неї у власність при укладанні 16.02.2005 року договору дарування 1/2 частини будинку, суд першої інстанції виходив з відсутності будь-яких доказів, які б підтверджували, яка площа земельної ділянки необхідна для обслуговування успадкованої частини будинку та знаходиться під будинком, щоб виключити цю площу із ділянки, яка би підлягала успадкуванню за законом сторонами у рівних частинах. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку у порядку спадкування переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце і час відкриття спадщини; наявність чи відсутність заповіту спадкодавця; коло спадкоємців, які мають право на спадщину за заповітом чи за законом у порядку черговості; коло спадкоємців, які у передбачений законом спосіб прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.
Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.
Відповідно до ч. 6 ст. 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.
Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до складу спадщини, після смерті ОСОБА_4 , увійшла належна йому земельна ділянка площею 661,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Тобто спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 є син – ОСОБА_2 , донька ОСОБА_1 та вдова ОСОБА_3 , й кожному з них має належати у рівних частинах по 1/3 частині земельної ділянки.
Доводи апеляційної скарги  відповідача за основним позовом  ОСОБА_3  про те, що  при укладанні договору дарування 1/2 частини житлового будинку, з господарчими спорудами, до відповідача за основним позовом ОСОБА_3   у власність перейшла і 1/2 частина земельної ділянки, відповідно до пропорційності часток у праві власності житлового будинку, не заслуговують на увагу, оскільки за договором дарування від 16 лютого 2005 року у власність обдарованої ОСОБА_3 перейшла лише земельна ділянка, яка знаходиться під розташованим на ньому будинком та яка необхідна для його обслуговування.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача за основним позовом ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 04 березня 2021 року.

Головуючий:              

Судді: