КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2227/2021                          
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
         29 січня 2021 року                                                                    м. Київ
                                                                                                                                                  Справа № 373/883/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.І., Чобіток А.О.,  
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка  подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Керекези Я.І.,
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
У липні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.02.2015 в розмірі 25 935 грн. 19 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 16921 грн. 50 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 7302 грн. 49 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1211 грн. 20 коп. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2102 грн., сплачений при подачі заяви до суду.
 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 23.02.2015 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 02.06.2020 року утворилася вищезазначена заборгованість перед банком.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 рокупозов задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 16921 грн. 50 коп. та судовий збір в розмірі 1371 грн. 46 коп.  
В задоволенні решти позовних  вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками і штрафів, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права.  
Вказує, відповідно до підписаної анкети-заяви, відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, їх зміст розуміє, та їх положень зобов`язується неухильно дотримуватись. Відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку. До матеріалів справи надана редакція самих Умов та правил надання банківських послуг з Тарифами, що діяли станом на дату підписання заяви від 23.02.2015 року. Отже, висновок суду про неможливість надання будь-якої редакції Умов та Правил не відповідає дійсним обставинам справи. В даному випадку відповідач, підписуючи анкету-заяву від 23.02.2015 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. 
Крім того, вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Відповідач почав користуватись кредитними коштами з 23.02.2015 року, тарифами передбачений розмір відсотків за тратами здійсненими з 01.09.2014 року - 2,9 % на місяць, за тратами здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6% на місяць. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. До матеріалів справи доданий належним доказ на підтвердження факту та розміру заборгованості за кредитними договором - детальний розрахунок заборгованості із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу.  Крім того в матеріалах справи наявна виписка по особовому рахунку відповідача, яка також підтверджує кредитні правовідносини. Вказані дії відповідача щодо користування кредитом, сплати заборгованості за кредитом є доказом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та прийняття цих умов, запропонованих банком. Крім того, суд безпідставно відмовив у стягненні штрафу.
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 23 лютого 2015 року відповідач   ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Як встановлено судом та не спростовується сторонами, відповідачу відкрито кредитний рахунок та надано кредитні кошти у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до довідок АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_1 із терміном дії до серпня 2018 року, № НОМЕР_2 із терміном дії до грудня 2021 року, № НОМЕР_3 із терміном дії до січня 2023 року, з початковим кредитним лімітом 5000 грн., який був збільшений 13.07.2018 до 15000 грн. (а.с.26-27).
Із розрахунків заборгованості відносно ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 та 02.06.2020 (а.с.8-13) та випискам по рахункам відповідача (а.с.14-25) вбачається, що ОСОБА_1 користувався платіжними картками, періодично погашав кредит, як шляхом договірного списання коштів на погашення процентів за рахунок невикористаного кредитного ліміту з карткових рахунків, так і шляхом внесення готівкових коштів на кредитний рахунок.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості у сумі 25935 грн. 19 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту - 16921 грн. 50 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 7302 грн. 49 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) - 1211 грн. 20 коп.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що подані позивачем докази дають підстави вважати доведеним факт укладення між банком та відповідачем кредитного договору, на виконання якого позичальником були отримані кошти у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, користування відповідачем кредитними коштами та невиконання належним чином умов договору. 
Разом з тим, посилаючись на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом. Додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку. Крім того, у анкеті-заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви і що саме з ними він був ознайомлений. Тому вважав недоведеними вимоги банку в частині стягнення відсотків, пені та штрафів та дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому  відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається. 
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що додана представником до позовної заяви, вказана анкета-заява підписана відповідачем ОСОБА_1 23 лютого 2015 року, в якій він заявив, що ознайомився та згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення.
Однак даних про розмір відсоткової ставки за користування кредитом  в анкеті-заяві не зазначено, відомості,  за яким саме тарифом з обслуговування кредитної картки просив надати відповідач, також відсутні. 
В Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку  відсутні відомості щодо умов кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.  
Довідки про умови кредитування чи Тарифів обслуговування кредитних карт, які б містили підпис відповідача про ознайомлення з ними, матеріали справи не містять. Крім того, наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ПриватБанку є узагальненим витягом за період 2013 - 2015 років.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд вважав, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період  з часу виникнення спірних правовідносин  до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач до позовної заяви додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено про тарифи карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», в яких  визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
Однак  з вказаного витягу вбачається, що  він є роздруківкою  з Тарифів  із сайту позивача за період 2013 - 2015 роки, та не є переліком конкретних умов кредитування, які б містили підпис відповідача про ознайомлення з ними.  При цьому із зазначених Тарифів неможливо встановити, які з них були погоджені відповідачем, оскільки тарифи встановлені для карт чотирьох видів та різняться між собою.
 Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими  тарифами був ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент підписання анкети-заяви  містив умови щодо сплати процентів саме у зазначеному витягу з Тарифів, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка витягу з Тарифів  із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (постанова  Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Також Велика Палата Верховного Суду  у постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
За викладених обставин, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та штрафів, оскільки позивачем не надано доказів, у відповідності до положень 76-79 ЦПК України, щодо всіх істотних умов кредитування, а саме: розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, який погоджено між сторонами. 
Позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо порядку та розміру нарахування відсотків за порушення виконання зобов`язання та штрафу, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг і витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису позичальника, а тому вимога банку про стягнення зазначених складових заборгованості не підлягає задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 23.02.2015 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені посилання представника позивача не відповідають змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
Враховуючи, що  наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису відповідача ОСОБА_1 , тоді як  у вказаному витягу міститься чотири різних види тарифів, що встановлені для різних видів карт, зазначений  витяг не може вважатися доказом на підтвердження умов кредитування, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 
Доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача відсотків та штрафів по кредиту, є необґрунтованими, оскільки не містять обґрунтованих посилань на докази, які б підтверджували факт досягнення згоди щодо процентної ставки  за користування кредитом, та встановлення відповідальності у вигляді штрафних санкцій, а вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах, встановленими актами законодавства, зокрема ст. 1048 ЦК України, позивач не пред`являв.
Таким чином, враховуючи викладене та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові  від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, інші доводи апеляційної скарги представника позивача висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Суддя  - доповідач:                                                                         Ящук Т.І. 
 
                      Судді:                                                                         Немировська О.В.
                                                                       
Чобіток А.О.