ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 2а-16763/09/0470
адміністративне провадження № К/9901/36397/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 (суддя Павловський Д.П.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2017 (судді: Іванов С.М. (головуючий), Панченко О.М., Чередниченко В.Є.) у справі № 2а-16763/09/0470 за позовом Приватного акціонерного товариства «Євраз Дніпровський металургійний завод»  до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Приватне акціонерне товариство «Євраз Дніпровський металургійний завод»  (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
- № 0000308813/0 від 10.06.2009, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «комунальний податок» у розмірі 41 481,36 грн, з яких за основним платежем 34 567,80 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 6913,56 грн;
- № 0000308813/1 від 09.07.2009, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «комунальний податок» у розмірі 41 481,36 грн, з яких за основним платежем 34 567,80 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 6913,56 грн; 
- № 0000308813/2 від 16.09.2009, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «комунальний податок» у розмірі 41 481,36 грн, з яких за основним платежем 34 567,80 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 6913,56 грн;
- № 0000308813/3 від 30.11.2009, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «комунальний податок» у розмірі 41 481,36 грн, з яких за основним платежем 34 567,80 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 6913,56 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу про заниження позивачем комунального податку, оскільки Товариство розраховувало суму комунального податку виходячи зі ставки податку, встановленої Декретом Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори» у розмірі 10% річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
3. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2017, позов задоволено, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.
4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Декретом Кабінету міністрів України «Про місцеві податки і збори» від 20.05.1993 року № 56-93, який з огляду на час його прийняття має силу Закону про оподаткування, було встановлено граничний розмір комунального податку, який не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого, виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, в той час, як податковим органом було неправомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення з огляду на ставку, встановлену рішенням Дніпропетровської міської ради № 35/28 від 13.02.2008, яка є вдвічі більшою ніж передбачено вищезазначеним Декретом.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2016, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2017 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.
6. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі акту планової виїзної перевірки Товариства № 478/08-02/3-05393056 від 01.06.2009 контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000308813/0 від 10.06.2009, яким визначено суму податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з комунального податку в розмірі 41481,36 грн. 
Згідно з даними акту перевірки позивачем в порушення вимог ст. 15 України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991 № 1251-ХІІ, ст. 18, 19 Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки та збори» від 20.05.93 № 56-93, п. 2.2 додатку до Рішення Дніпропетровської міської ради від 30.07.2003 № 6/11 «Про комунальний податок» (з урахуванням змін та доповнень, внесеними рішенням міської ради від 13.02.2008 № 35/28 «Про внесення змін до рішення міської ради від 30.07.2008 № 6/11 «Про комунальний податок») за період з 01.10.2008 по 31.12.2008 обчислювався комунальний податок за ставкою 10% від офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що призвело до заниження комунального податку за 4 квартал 2008 року на загальну суму - 34 567,80 грн.
Не погодившись з висновками акту перевірки та вважаючи податкове повідомлення - рішення незаконним, позивач оскаржував його неодноразово в адміністративному порядку, за результатами розгляду таких скарг, останні були залишені без задоволення, при цьому виносились податкові повідомлення - рішення з аналогічними сумами податкових зобов`язань, а саме: № 0000308813/1 від 09.07.2009, №0000308813/2 від 16.09.2009, № 0000308813/3 від 30.11.2009.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
8. У доводах касаційної скарги відповідач цитує норми матеріального та процесуального права, та наводить ідентичні доводи, що були викладені ним в апеляційній скарзі, зокрема вказує, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.02.2008 № 35/28 було встановлено, що розмір комунального податку за базовий (звітний) період за одного працівника дорівнює 10,20 грн, що становить 5% від річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, натомість всупереч вказаним приписам позивачем комунальний податок сплачувався за ставкою 10% від офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу. 
9. Товариством надано заперечення на касаційну скаргу контролюючого органу, в яких позивач вказує на правильність висновків судів попередніх інстанцій про безпідставність тверджень контролюючого органу про порушення ним вимог законодавства щодо правильності нарахування комунального податку та просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій просить залишити без змін.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
10. Конституція України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
10.1. Частина друга статті 19.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
11. Закон України «Про систему оподаткування» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин):
11.1. Частина 1 статті 15.
До місцевих податків належить, зокрема, комунальний податок. 
11.2. Частина 3 статті 15.
Місцеві податки і збори (обов`язкові платежі), механізм справляння та порядок їх сплати встановлюються сільськими, селищними, міськими радами відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, установлених законами України.
12. Декрет Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори» від 20.05.1993  №56-93 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин):
12.1. Стаття 15.
Комунальний податок справляється з юридичних осіб, крім бюджетних установ, організацій, планово-дотаційних та сільськогосподарських підприємств. Його граничний розмір не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
12.2. Стаття 18.
Органи місцевого самоврядування самостійно встановлюють визначають порядок сплати місцевих податків і зборів відповідно до переліку і в межах установлених граничних розмірів ставок. 
Органи місцевого самоврядування в межах своєї компетенції мають право запроваджувати пільгові податкові ставки, повністю скасовувати окремі місцеві податки і збори або звільняти від їх сплати певні категорії платників та надавати відстрочки у сплаті місцевих податків та зборів. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
13. Законом України «Про тимчасове зупинення повноважень Верховної Ради України, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України, і повноважень Президента України, передбачених пунктом 7-4 статті 114-5 Конституції України» від 18.11.1992, що введений в дію 24.11.1992 зупинено тимчасово, строком на шість місяців, дію пункту 13 статті 97 Конституції України в частині здійснення законодавчого регулювання відносин власності, підприємницької діяльності, соціального і культурного розвитку, державної митної, науково-технічної політики, кредитно-фінансової системи, оподаткування, державної політики оплати праці і ціноутворення, а також дію пункту 7-4 статті 114-5 Конституції України, та покладено ці повноваження на Кабінет Міністрів України.
Декрет Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори» було прийнято 20.05.1993, тобто у період, передбачений Законом України «Про тимчасове зупинення повноважень Верховної Ради України, передбачених пунктом 13 статті 97 Конституції України, і повноважень Президента України, передбачених пунктом 7-4 статті 114-5 Конституції України».
Таким чином, Декрет Кабінету Міністрів «Про місцеві податки і збори» має силу закону про оподаткування.
14. Декретом Кабінету Міністрів «Про місцеві податки і збори» чітко визначено, що право встановлювати та визначати розмір та порядок сплати, зокрема комунального податку, надано органам місцевого самоврядування, але лише в межах граничного розміру ставки.  
Статтею 15 вказаного Декрету визначено, що граничний розмір комунального податку не повинен перевищувати 10 відсотків річного фонду оплати праці, обчисленого виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
15. При вирішенні спорів, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час розгляду справи судами) обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
16. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
17. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у адміністративному позові, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доводам а доказам, наданих позивачем та відповідачем. 
18. Судами встановлено, що позивачем розраховано суму комунального податку виходячи з граничної (максимальної) ставки податку, встановленої Декретом Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори», а саме у розмірі 10% річного фонду оплати праці, обчисленого з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Посилання контролюючого органу на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 6/11 від 30.07.2003 «Про комунальний податок» з урахуванням змін та доповнень, внесених рішеннями № 4/4 від 27.09.2006 та № 35/28 від 13.02.2008, встановлено іншу ставку комунального податку у розмірі 10,20 грн (20%) від офіційно встановленого не оподаткованого мінімуму доходів громадян, який на думку контролюючого органу  і мав застосовуватись позивачем при обрахунку комунального податку за спірний період, суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано не взяли до уваги, та правильно вказали, що повинна застосовуватись гранична ставка податку, встановлена актом, який має вищу юридичну силу, а саме Декретом Кабінету Міністрів України.
Таким чином, визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем «комунальний податок», згідно оскаржуваних податкових повідомлень - рішень є протиправним.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
19. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суд першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2017 слід залишити без задоволення.
20. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
21. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону, що діяв до набрання чинності  Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2017 року у справі № 2а-16763/09/0470 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді | І.Я.Олендер І.А. Гончарова   Р.Ф. Ханова