Дата документу 10.03.2021 Справа № 322/1022/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 22-ц/807/1015/21                                        Головуючий у 1-й інстанції: Губанов Р.О.
Є.У.№ 322/1022/21                                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
Дашковської А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
із апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 січня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року в порядку ст. 199 СК України ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у розмірі ј частки всіх видів заробітку відповідача на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається на другому курсі денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівського коледжу ТДАТУ імені Дмитра Моторного», знаходиться на утриманні матері та потребує матеріальної допомоги, від надання якої відповідач ухиляється. 
Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту, необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду.
Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційна скарга вручені 03.02.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на факту знаходження повнолітнього сина на утриманні позивачки та її потреби у матеріальній допомозі відповідача.
Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. 
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4). 
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання станом на 01.10.2018 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . За цією адресою згідно з копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстрована позивачка ОСОБА_1 (а.с.3,6).
Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22.02.2005 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 17.01.2005 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).
За даними Хортицького відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі станом на вересень 2020 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 8019 грн.(а.с.10-11). 
ОСОБА_3 є студентом другого курсу денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Оріхівського коледжу ТДАТУ імені Дмитра Моторного». Навчається за рахунок бюджету з 01.09.2019 по 30.06. 2021, що підтверджується довідкою №219 від 29.05.2020 вказаного навчального закладу (а.с.7).
Довідкою №129 від 03.07.2020 цього ж навчального закладу, виданою ОСОБА_3 підтверджується, що він мешкає у гуртожитку Оріхівського коледжу за адресою: АДРЕСА_2 на період навчання. Плата за проживання в гуртожитку становить 392,00 грн. за місяць (а.с.8). 
ОСОБА_1 працює в КНП Новомиколаївська ЦРЛ молодшою медсестрою, її середній заробіток у 2020р. становив 4329 грн. (а.с.9).
ОСОБА_2 працює у ТОВ «Крок Г.Т.» волочильником, його середній заробіток за 2020 рік становить 7 549 (а.с.12,29-31,32). 
Установивши, що повнолітній син сторін, який досяг повноліття, навчається на денному відділенні навчального закладу, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги від своїх батьків, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після розірвання шлюбу між сторонами неповнолітній син залишився проживати разом із матір`ю, на його утримання з відповідача стягувалися аліменти до досягнення сином повноліття. Відповідач рішення суду про стягнення аліментів виконував неналежно, станом на вересень 2020 його заборгованість за аліментами складала 8019 грн.
В суді відповідач частково визнавав позов, його заперечення зводилися тільки щодо розміру утримання. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що зможе виплачувати синові по 1/8 частці від своїх доходів. 
Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини відповідно до ст. 150 СК України є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Відповідач є працездатною особою, не є інвалідом, доказів того, що на його утриманні перебувають інші члени сім`ї, матеріали справи не містять.
Обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку надавати майнову допомогу своєму синові, по справі не встановлені.
Зважаючи на те, що за положенням ст.141 СК України батько мають рівні обов`язки щодо дитини, заробітна плата відповідача майже вдвічі перевищує доходи позивачки, висновки суду першої інстанції про недоведеність позову є помилковими.
Заборгованість відповідача зі сплати за комунальні послуги, невиконані кредитні зобов`язання не звільняють останнього від обов`язку утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
Враховуючи фактичні обставини справи, вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/8 частки всіх видів доходу відповідача. 
За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову
Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06 січня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатись – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2020 року до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцяти трьох років або припинення навчання.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 2102,00 гривень ( дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).
Допустити негайне виконання рішення в межах стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська