УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/9265/19 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 18    Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/9265/19 за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1  -   ОСОБА_2 , на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 22 грудня 2006 року між ТОВ « Банк « Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 укладений договір, відповідного до якого банк надав відповідачеві кредитні кошти у розмірі 65920 дол. США, зі сплатою 14 % річних, строком до 21 грудня 2021 року.
З метою забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань відповідач передав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1 . 
11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ТОВ «Банк « Фінанси та кредит» укладено договір відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки.
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не виконуває передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим станом на 24 травня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 1472652 грн. 84 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 624596 грн. 83 коп.; 314893 грн. 56 коп. інфляційних нарахувань; пені у розмірі 206220 грн. 71 коп., а також прострочених відсотків за період з 17 вересня 2015 року по 24 травня 2019 року у розмірі 326941 грн. 74 коп.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути з відповідача 1472652 грн. 84 коп.
Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2020 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором у сумі 1472652 грн. 84 коп. та 22089 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що він не був повідомлений про час та місце проведення судового засідання.
При вирішенні спору суд не застосував положення ст.ст. 612,613 та 1082 ЦК й залишив поза увагою ту обставину, що первісний кредитор та позивач не вживали необхідних заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за даним кредитним договором. Отже, у цьому випадку має місце прострочення кредитора, яке, у свою чергу, є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.4 ст. 613 ЦК України та ч.4 ст. 612 ЦК України.
Також звертає увагу суду на ту обставину, що листом від 20 жовтня 2015 року позивач рекомендував ОСОБА_1 утриматися від оплати коштів в рахунок погашення боргу за вказаним кредитним договором на користь АТ « Банк « Фінанси та кредит». Дотримуючись зазначених рекомендацій, відповідач звернувся до банку з метою отримання довідки про розмір заборгованості за даною угодою. Відповідно до наданої банком інформації загальний розмір боргу становить 571511 грн. 58 коп.
       Наданий позивачем розрахунок не відповідає дійсності, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на обґрунтування позовних вимог.
       Судом не взято до уваги доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності стосовно вимог про стягнення пені.
        У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, адже відповідачеві було достеменно відомо про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, що підтверджується змістом рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 7 червня 2018 року. 
       Листом від 23 листопада 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ " Банк " Фінанси та Кредит" повідомила про те, що залишок основних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 17 вересня 2015 року становить 28621,56 дол. США, що є еквівалентним 624596 грн. 83 коп. 
       В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу. При цьому, ОСОБА_1 пояснив, що частково визнає позовні вимоги й вважає, що на момент набуття позивачем права вимоги за вказаним кредитним договором загальний розмір заборгованості становив 571511 грн. 58 коп. Оскільки у липні 2016 року ним було сплачено 5000 грн., відтак розмір боргу становить 566511 грн. 50 коп. Попередні чергові платежі він вносив у більшому розмірі, ніж було передбачено графіком, отже у нього відсутня заборгованість зі сплати процентів.
       Представник позивача в судовому засіданні не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі, зазначивши, що розмір заборгованості за вказаним кредитним договором становив 624596 грн. 83 коп., що підтверджується листом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 листопада 2015 року. Саме вказана сума була врахована при обчисленні пені, інфляційних нарахувань та відсотків. 
       Відповідач помилково тлумачить зміст довідки банку від 26 жовтня 2015 року щодо загального розміру заборгованості. Окрім того, сплата ним у липні 2016 року на користь банку боргу не є належним виконанням зобов`язань, оскільки ОСОБА_1 був обізнаний про заміну кредитора.
       Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Судом встановлено, що 22 грудня 2006 року між ПАТ " Банк " Фінанси та Кредит" і ОСОБА_1 укладений кредитний договір №31_20-12/06МФІ, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 65920 дол. США, строком до 21 грудня 2021 року, зі сплатою 14,00% річних.
       В забезпечення належного виконання умов кредитного договору цього ж дня між банком та відповідачем укладений договір іпотеки житлового будинку АДРЕСА_1 .
11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ "Банк " Фінанси та кредит" укладено договір про відступлення права вимоги за вказаними угодами.
Листом від 20 жовтня 2015 року позивач повідомив ОСОБА_1 про те, що із 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа є новим кредитором та іпотекодержателем за кредитним та іпотечним договорами. Враховуючи вищезазначене, з метою дотримання інтересів відповідача, останньому було рекомендовано утриматися від оплати на користь банку будь-яких коштів в рахунок погашення боргу за цим кредитним договором, звернутися до Державної іпотечної установи для узгодження подальших заходів щодо заборгованості, а також отримати від ПАТ " Банк " Фінанси та кредит" довідку про поточний стан заборгованості.
Наявна в матеріалах довідка, видана АТ " Банк " Фінанси та Кредит" 26 жовтня 2015 року, містить інформацію про те, що станом на 26 жовтня 2015 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 25316,49 дол. США, що є еквівалентним 571511 грн. 58 коп. Прострочена заборгованість за кредитом становить 3239,19 дол. США, що становить 71123 грн. 67 коп. Заборгованість зі сплати відсотків відсутня.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач надав суду розрахунок, у якому зазначено, що станом на 24 травня 2019 року за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 1472652 грн. 84 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 624596 грн. 83 коп.; 314893 грн. 56 коп. інфляційних нарахувань; пені у розмірі 206220 грн. 71 коп., а також прострочених відсотків за період з 17 вересня 2015 року по 24 травня 2019 року у розмірі 326941 грн. 74 коп.
Оскільки строк кредитування триває до 21 грудня 2021 року, то до цієї дати кредитодавець вправі нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також неустойку ( пеню). Право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, зокрема інфляційних нарахувань, може бути реалізоване після закінчення строку дії кредитного договору.
Умовами вказаного кредитного договору передбачено щомісячну сплату 14% річних за користування кредитними коштами ( п.2.1 договору).
Окрім того, відповідно до п.6.1 договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.
Наявний в матеріалах справи розрахунок свідчить про те, що розмір основного боргу становить 624596 грн. 83 коп. Разом з тим, на звернення ОСОБА_1 АТ " Банк " Фінанси та кредит" видано довідку про те, що розмір заборгованості за цим кредитним договором станом на 26 жовтня 2015 року становить 571511 грн. 58 коп.
Отже, вказаний письмовий доказ спростовує твердження позивача про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 624596 грн. 83 коп. Оскільки відсотки та пеня нараховувались саме на таку суму основної заборгованості, наданий позивачем розрахунок не можна вважати належним доказом. Інших доказів на підтвердження розміру вказаного боргу суду не надано. 
Проте, дана обставина не позбавляє позичальника обов`язку повернути банку фактично отримані ним кредитні кошти.
Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, яка становить 571511 грн.78 коп.
Оскільки відповідачеві у жовтні 2015 року було відомо про заміну кредитора, сплата ним у липні 2016 року коштів в розмірі 5000 грн. на рахунок первісного кредитора, не є підставою для зарахування цієї суми до загального розміру заборгованості перед позивачем.
Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про часткове задоволення позову.
З огляду на ту обставину, що позовні вимоги задоволено частково (38,8%) на користь позивача підлягає стягненню 8570 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 33134 грн. 69 коп. Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково й у задоволенні 61,2 % від загального розміру позовних вимог відмовлено, на користь відповідача підлягає стягненню 20278 грн. 43 коп. сплаченого ним судового збору.

       Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором №31_20-21/06МФІ від 22 грудня 2006 року у розмірі 571511 грн. 58 коп. та 8570 грн. 13 коп. судового збору.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 20278 грн. 43 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 15 лютого 2021 року.