ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року 
м. Черкаси

Справа № 712/7446/20		
Провадження № 22-ц/821/206/21		
Категорія: 302000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
відповідач: ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2020 року (ухвалене у приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Троян Т.Є., повний текст рішення виготовлений 27 листопада 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права користування земельною ділянкою, - 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

03 серпня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_4 про визнання права користування земельною ділянкою.
Позов обґрунтований тим, що позивачами набуто у приватну власність 77/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 згідно свідоцтва на право власності на житло від 22 квітня 1998 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 18 березня 1998 року за № 149.
Власником другої 23/100 частини будинку є ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_5 ) на підставі договору дарування частини житлового будинку від 11 квітня 2009 року, за реєстр. №4-997 за адресою: АДРЕСА_2 . У договорі дарування 19 пунктів, проте розміри прибудинкової земельної ділянки обдарованому не зазначені.
Будинок складається з ізольованих квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , кожна з яких має окремий вхід, окремі комунікації, окремі лічильники електроенергії, окремі особові рахунки за комунальні послуги.
Позивачі вказують, що у 1987 році Соснівським райвиконкомом м. Черкаси була проведена інвентаризація житлових будинків, які перебували на балансі райвиконкому, та виявлено, що на велику кількість будинків, які знаходяться в експлуатації, відсутня документація.
Рішенням від 15 липня 1987 року № 349 «О признании собственности на домовладения за ЖЭО района» виконком Соснівської районної Ради народних депутатів вирішив визнати за ЖЕО району право власності на домоволодіння згідно списку, в якому також зазначено домоволодіння «Подхоз-1», та надано доручення ЧОБТІ виготовити відсутню документацію на ці будинки.
На виконання вищезазначеного рішення 16 квітня 1991 року ЧОБТІ був виготовлений схематичний план присадибної ділянки АДРЕСА_3 .
Відповідно до схематичного плану, виготовленого ЧОБТІ станом на 16 квітня 1991 року, площа прибудинкової земельної ділянки складала 722 кв. м.
Будь-яких угод чи домовленостей про порядок користування чи розподілу прибудинкової земельної ділянки між квартиронаймачами чи ЖЕО за адресою: АДРЕСА_3 , не існувало.
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №171 26 травня 1992 року були закріплені земельні ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_5 ). Громадянам ОСОБА_1 - 400 кв. м та ОСОБА_1 400 кв. м, які позивачі використовували і продовжують користуватися за своїм призначенням. 
На час приватизації будинковолодіння по вул. Подхоз-1, схематичний план прибудинкової земельної ділянки не змінювався, до нього не потрапили вищезгадані земельні ділянки 2х400 кв. м.
У 2005 році з метою припинення в законний спосіб суперечок і спекуляцій відносно порядку користування прибудинковою земельною ділянкою та отримати відповідні документи на право володіння прибудинковою земельною ділянкою, позивачі звернулися до Черкаської міської ради з відповідною заявою та отримали дозвіл на виготовлення землевпорядної документації.
Позивачі вказують, що у 2009 році відповідачка ОСОБА_4 самовільно без узгодження із співвласниками будинковолодіння та ПАТ «Черкаське хімволокно» поставила огорожу навколо не належній їй частини прибудинкової земельної ділянки. Вказана огорожа була суцільною, не мала проходів, дверей чи хвірток та тому перешкоджала позивачам у доступі та користуванні земельною ділянкою.
Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЧР ІІ-ЧР №001268, виданого Черкаською міською радою 08 травня 2001 року, вказана земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно».
18 листопада 2014 року ПАТ «Черкаське хімволокно» надано нотаріальну згоду на вилучення із свого користування земельної ділянки, площею 0,12 га на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
26 лютого 2015 року Черкаська міська рада прийняла рішення про надання позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,077 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку орієнтовною площею 0,0167 га в оренду на п`ять років.
Позивачі є платниками податку за прибудинкову земельну ділянку загальною площею 0,0937 га.
Вищезазначене вказує на те, що позивачі є користувачами земельної ділянки під частиною домоволодінням, яке належить їм на праві власності.
Позивачі неодноразово зверталися з пропозиціями до співвласниці будинковолодіння ОСОБА_5 узгодити порядок користування прибудинковою земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_6 . Відповідач з жодним із багатьох запропонованих їй варіантів розподілу прибудинкової земельної ділянки, які б відповідали вартості часток, будинковолодіння не погоджується. Відповідач пропонує свою схему розподілу прибудинкової ділянки, яка не відповідає положенням закону, є несправедливою і неприйнятною для позивачів.
Відповідач не визнає права позивачів на використання і приватизацію прибудинкової земельної ділянки площею 0,0937 га, що змушує позивачів звернутися до суду із даним позовом, у зв`язку з чим позивачі просили Соснівський районний суду м. Черкаси постановити рішення, яким визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право користування прибудинковою земельною ділянкою загальною площею 0,0937 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_6 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання права користування земельною ділянкою відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що набуття позивачами прав на земельну ділянку здійснюється в порядку ст.ст. 12, 116 Земельного кодексу України.
В подальшому, відповідно до ст. 88 ЗК України співвласниками житлового будинку може бути вирішено питання про встановлення порядку користування.
Сплата земельного податку не породжує права користування на земельну ділянку в розумінні ст.116, 118 Земельного кодексу України.
За викладених обставин, суд позбавлений можливості захистити право позивачів в обраний ними спосіб, оскільки законодавством встановлена процедура набуття прав на земельні ділянки та дискреційні повноваження органів місцевого самоврядування з цього приводу.
Відповідно до п.11 ст. 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду може бути оскаржена до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 15 грудня 2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим і незаконним у зв`язку з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, просили рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Аргументи учасників справи

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мотивували подану ними апеляційну скаргу фактично тими ж доводами, що і позовну заяву, зокрема вказують, що суд першої інстанції залишив поза увагою висновки Верховного Суду України, які були надані до матеріалів справи. 
Зазначають, що співвласниця будинковолодіння відповідач ОСОБА_4 намагається спонукати позивачів підписати акт розподілу прибудинкової земельної ділянки, який не відповідає часткам співвласників у вартості будинку. 
Наголошують, що нормами діючого законодавства встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Позивачі намагаються приватизувати відповідну земельну ділянку та отримати Державний акт на право володіння землею, отримали дозвіл на розробку землевпорядної документації, замовили геодезичні виміри та варіанти розподілу прибудинкової земельної ділянки по АДРЕСА_6 та надсилали відповідачу можливі варіанти розподілу земельної ділянки у відповідності до часток будинковолодіння. Крім того, ще до приватизації будинку по АДРЕСА_7 рішенням виконкому Черкаської міської ради від 26 травня 1992 року №171 були закріплені земельні ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_5 ) особисто громадянам ОСОБА_1 400 кв. м та ОСОБА_1 400 кв. м. Вказані земельні ділянки позивачі використовували і продовжують користуватися ними за своїм призначенням. Вважають критичне ставлення суду першої інстанції до даного рішення виконкому упередженим.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що сторонам у справі належить на праві приватної власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , з якого позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н від 22 квітня 1998 року, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому набули право власності на 77/100 частини житлового будинку (а.с.15), а власником іншої частини -23/100 є відповідачка ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 11 квітня 2009 року за №4-997 (а.с.25).
Земельна ділянка під житловим будинком не приватизована.
Згідно рішення від 26 травня 1992 року виконавчого комітету Черкаської міської ради №171, яким були закріплені земельні ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_5 ) громадянам ОСОБА_1 400 кв.м., ОСОБА_1 400 кв.м.
Відповідно до п.1 зазначеного рішення, земельні ділянки за домоволодіннями були закріплені під городи на один рік без права забудови. В подальшому зазначений строк не продовжувався, зміни в рішення щодо строків землекористування не вносилися. (а.с.36)
Рішенням Черкаської міської ради №8-328 від 05 липня 2005 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 , площею 722 кв.м. безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 37)
Як вбачається з матеріалів справи, користувачем земельної ділянки згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЧР ІІ-ЧР №001268, виданого Черкаською міською радою 08 травня 2001року є ПАТ «Черкаське хімволокно».
Відповідно до заяви від 18 листопада 2014 року ПАТ «Черкаське хімволокно» надало нотаріальну згоду на вилучення із свого користування земельної ділянки, площею 0, 12 га на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.42)
26 лютого 2015 року Черкаська міська рада прийняла рішення про надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0770 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку орієнтовною площею 0,0167 га в оренду на п`ять років для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (а.с.38)

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не підлягає до задоволення,  виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно із ч. 2 ст. 2 ЗК України встановлено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування й органи державної влади.
Положеннями ст. 12 ЗК України визначено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. 
Частиною першою ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
За змістом положень ст.122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку.
Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Згідно з ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частину спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
В частині 9 ст. 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Таким чином, розроблений проект землеустрою підлягає погодженню та затвердженню відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування. У разі прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність одночасно вирішується питання про надання земельної ділянки у власність.
Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає компетенцію сільських, селищних міських рад, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Вказане питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Враховуючи наведене, право здійснювати розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та не може бути делеговане суду.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 червня 2018 року у справі 816/1920/17 та висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 496/2866/16-ц.

Судом встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи, що належна позивачам на праві приватної власності частина житлового будинку, розташована на земельній ділянці, яка є комунальною власністю територіальної громади Черкаської міської ради.
Як вбачається з матеріалів справи, користувачем земельної ділянки згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЧР ІІ-ЧР №001268, виданого Черкаською міською радою 08 травня 2001року є ПАТ «Черкаське хімволокно».
Не дивлячись на те, що 18.11.2014 року ПАТ «Черкаське хімволокно» надало нотаріальну згоду на вилучення із свого користування земельної ділянки площею 0,12 га на користь позивачів, проте, будь-яких об`єктивних доказів, які б свідчили про припинення користування земельною ділянкою саме цією юридичною особою матеріали справи не містять.
Черкаською міською радою не було прийнято в межах наданих законом органу місцевого самоврядування повноважень рішень про вилучення з користування ПАТ «Черкаське хімволокно» частини земельної ділянки, фактичним користувачем якої фактично є товариство, зміни її цільового призначення та передачі її у власність або користування позивачів.
Із посиланням на ст.ст. 12, 116, 118, 120 ЗК України суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що здійснення права розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передачі їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування, є його дискреційним повноваженням та не може бути делеговане суду.
Оцінивши сукупність наявних по справі доказів, врахувавши визначений позивачами суб`єктний склад учасників даної справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових передумов для визнання за позивачами права користування земельною ділянкою площею 0,0937 га, розташованою за адресою АДРЕСА_6 .
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені в апеляційній скарзі доводи суттєвими не являються і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає. 

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 до  ОСОБА_4 про визнання права користування земельною ділянкою – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції –залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                                  О.В. Карпенко

Судді                                                                                  В.Г. Бородійчук

                                                                                В.О. Єльцов

/повний текст постанови виготовлений 4 березня 2021 року/