Постанова                                           
Іменем України                                               
 
03 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 383/191/20
провадження № 61-19220св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С.,  Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач),                
 
учасники справи:
стягувач - ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Рогульченко Ірини Анатоліївни на постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Черненка В. В., Єгорової С. М., Чельник О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст клопотання
 
У лютому 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Усатенко В. Ю. звернувся до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
На обґрунтування вимог зазначив, що стягувач та боржник у 2008 році виїхали до Португальської Республіки на тимчасове проживання.
ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Португальської Республіки у сторін народилася донька - ОСОБА_3 .
Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2012 року шлюб між боржником та стягувачем розірвано.
25 лютого 2013 року Третім підрозділом з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, прийнято рішення у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA, яким зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму у розмірі 100 (сто) євро щомісячно та перерахування цієї суми має здійснюватися батьком до 8 числа відповідного місяця, починаючи з 08 березня 2012 року, на рахунок матері, шляхом банківського переказу, згідно з банківськими реквізитами, вказаними матір`ю. Зазначена виплата підлягає щорічному збільшенню на суму 5 євро, починаючи з січня 2014 року.
Відповідно до вказаного рішення, відповідач був належним чином викликаний до суду.
Судове рішення № 182/13.1TBLRA набуло чинності 12 квітня 2013 року.
На даний час боржник проживає в Україні, аліменти не сплачує взагалі, у зв`язку з чим у стягувача виникла необхідність у примусовому стягненні аліментів.
З урахуванням викладених обставин просив суд, визнати та надати дозвіл на примусове виконання рішення іноземного суду від 25 лютого 2013 року Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRAв частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  у розмірі 100 (сто) євро щомісячно, починаючи з 08 березня 2012 року, зі щомісячним збільшенням суми на 5 (п`ять) євро, починаючи з січня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Допустити рішення від 25 лютого 2013 року Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA до негайного виконання, з погашенням заборгованості за останні три роки з 25 лютого 2017 року.
Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення від 25 лютого 2013 року Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 100 (сто) євро щомісячно, починаючи з 08 березня 2012 року, зі щомісячним збільшенням суми на 5 (п`ять) євро, починаючи з січня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2020 року визнано та надано дозвіл на примусове виконання рішення від 25 лютого 2013 року Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 100 (сто) євро щомісячно, починаючи з 08 березня 2012 року, зі щорічним збільшенням суми на 5 (п`ять) євро, починаючи з січня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Допущено рішення від 25 лютого 2013 року Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA до негайного виконання, з погашенням заборгованості за останні три роки з 25 лютого 2017 року.
Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення від 25 лютого                           2013 року Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків                          № 182/13.1TBLRA в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь                          ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 100 (сто) євро щомісячно, починаючи з 08 березня 2012 року, зі щомісячним збільшенням суми на 5 (п`ять) євро, починаючи з січня 2014 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості.
Не погодившись із цим судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Бондаренко І. А.  подала апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бондаренко І. А.  задоволено частково, ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2020 року скасовано.
Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката  Усатенка В. Ю. про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду від 25 лютого 2013 року Третього підрозділу з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRAв частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що до клопотання не надані документи на підтвердження того, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У грудні 2020 року на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від представника  ОСОБА_1 - адвоката Рогульченко І. А. засобами поштового зв`язку  надійшла касаційна скарга на постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року у вказаній цивільній справі.
 
В касаційній скарзі представник стягувача просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалено постанову без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
 
Доводи інших учасників справи
08 лютого 2021 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Бондаренко І. А.  надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник боржника просить суд касаційну скаргу представника стягувача відхилити, оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
11 січня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом 
Встановлено, що стягувач та боржник у 2008 році виїхали до Португальської Республіки на тимчасове проживання.
19 червня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Португальської Республіки у сторін народилася спільна донька - ОСОБА_3 .
Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 січня 2012 року шлюб між боржником та стягувачем розірвано.
25 лютого 2013 року Третім підрозділом з розгляду цивільних справ Суду округу Лейрія, Португальська Республіка, прийнято рішення у справі з урегулювання батьківських обов`язків № 182/13.1TBLRA, яким зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму у розмірі 100 (сто) євро щомісячно та перерахування цієї суми має здійснюватися батьком до 8 числа відповідного місяця, починаючи з 08 березня 2012 року, на рахунок матері, шляхом банківського переказу, згідно з банківськими реквізитами, вказаними матір`ю. Зазначена виплата підлягає щорічному збільшенню на суму 5 євро, починаючи з січня 2014 року.
Відповідно до звіту вказаного рішення, відповідач був своєчасно та належним чином викликаний до суду, було попередньо урегульоване питання стосовно виконання батьківських прав.
Свідоцтвом № НОМЕР_1 від 13.12.2019 суду у справах сім`ї та неповнолітніх м.Лейрія засвідчено, що судове рішення № 182/13.1TBLRA було належним чином доведено до сторін та набуло чинності 12 квітня 2013 року.
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
 
Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. 
 
Згідно з частиною першою статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
 
Відповідно до статті 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.
 
Згідно вимог статті 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
 
Частинами другою, третьою та четвертою статті 466 ЦПК України передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.
 
Суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.
 
Статтею 468 ЦПК України встановлено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; 9) в інших випадках, встановлених законами України.
 
Залишаючи на підставі частини четвертої статті 466 ЦПК України клопотання без руху та повертаючи його заявнику, суд апеляційної інстанції  виходив з того, що воно не містить усіх передбачених частиною третьою статті 466 ЦПК України документів, а саме - документа, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.
З такими доводами апеляційного суду погодитись не можливо, оскільки із звіту судового рішення № 182/13.1TBLRA убачається, що  ОСОБА_2 був своєчасно та належним чином викликаний до суду(а.с. 26). 
Крім того, ОСОБА_2 також прямо не заперечує його належний виклик до суду, пояснюючи, що він не отримував копію судового рішення № 182/13.1TBLRA, що перешкодило оскарженню цього рішення до вищої судової інстанції.
Разом із тим, свідоцтвом № НОМЕР_1 від 13.12.2019 Суду у справах сім`ї та неповнолітніх м.Лейрія засвідчено, що судове рішення № 182/13.1TBLRA було належним чином доведено до сторін та набуло чинності 12 квітня 2013 року (а. с. 39).
Також необхідно ураховувати, що у відповідності до пункту 2 частини другої статті 468 ЦПК України, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи, судом у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено.
Разом із тим, дійшовши висновку про те, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі через те, що його не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи, апеляційний суд не відмовив у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а залишив його без розгляду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, належно не встановив усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до передчасного  висновку  при апеляційному перегляді.
 
Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Враховуючи, що апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати вищенаведене, дослідити та належним чином оцінити зібрані у справі докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України,  Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного  суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Рогульченко Ірини Анатоліївни задовольнити частково.
 
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | С. Ю. Бурлаков    В. С. Жданова
| А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко