Номер провадження: 22-ц/813/3327/21 
Номер справи місцевого суду: 946/1487/20
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2020 року, постановленого під головуванням судді Жигуліна С.М.,-
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину та аліментів на повнолітню дитину.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.06.2012 року був розірваний шлюб укладений між нею та ОСОБА_1 25.01.2000 року.
Від даного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дитина знаходиться на утриманні позивача, є повнолітньою та за договором № 6130178-2019 від 02 серпня 2019 року навчається в Національному університеті «Одеська юридична академія» Міністерства освіти і науки України з терміном навчання з 01 вересня 2019 року до 30 червня 2023 року.
За договором з навчальним закладом позивач сплатила за надання освітніх послуг 20230 грн. та за житло у гуртожитку 7877 грн. 
З урахуванням викладеного, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 14053,50 грн., що складає 1/2 частку вказаних витрат, а також на утримання повнолітньої ОСОБА_3 на період навчання аліменти щомісяця в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів з дня подачі позову.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14053,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з 11 березня 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він не отримав від суду ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів, також він не був належним чином був повідомлений про розгляд справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості подати до суду свої докази на спростування вимог позивача та особисто надати у судовому засіданні пояснення по суті вимог.
Також ОСОБА_1 зазначає, що суд неправильно застосував норми ст. 185 СК України у зв`язку з чим безпідставно відніс витрати на навчання до додаткових витрат на дитину, також судом всупереч вимог ст. 182, 199, 200 СК України не було встановлено, чи може відповідач надавати матеріальну допомогу в розмірі, визначеному судом.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представник ОСОБА_2 зазначає, що доводи апеляційної скарги є надуманими, неспроможними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_1 не надав до суду належних доказів неспроможності сплачувати визначену судом суму стягнутих аліментів та додаткових витрат.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог.
Проте, колегія суддів з вказаними висновками суду не погоджується з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Статтею 199 СК України установлено, що якщо повнолітня дочка, син продовжує навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення має той з батьків з ким проживає дочка, син а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
За змістом ст.ст.199, 200 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.06.2012 року був розірваний шлюб укладений між ОСОБА_5 (яка змінила прізвище на ОСОБА_6 ) та ОСОБА_1 зареєстрований 25.01.2000 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №17.
Від даного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису за № 222 від 19 квітня 2002 року.
Повнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на утриманні матері ОСОБА_2 
02 серпня 2019 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та Національним університетом «Одеська юридична академія» був укладений договір про надання освітніх послуг № 6130178-2019.
Згідно з наданої довідки від 23.08.2020 року ОСОБА_3 навчається в Національному університеті «Одеська юридична академія» Міністерства освіти і науки України з терміном навчання з 01 вересня 2019 року до 30 червня 2023 року.
Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Разом з тим, ст.199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат, які складаються у сплаті контракту за отримання освітніх послуг, поза увагою суду, залишилась та обставина, що на день пред`явлення позову, ОСОБА_3 вже була повнолітньою.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання повнолітньої дитини, так як стягнення додаткових витрат, а саме сплата контракту за навчання, не передбачено діючим законодавством.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, колегія суддів зазначає наступне.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2016 року, визнано право власності по 1/2 частині від 8/51 частини будинку за ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .
Зазначеним судовим рішенням будо встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності за договором дарування належало 8/51 часток житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1 , в свою чергу ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) відмовляється від позовних вимог в частині стягнення аліментів, однак просила визнати за неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
З наданих до апеляційної скарги документів ОСОБА_1 вбачається, що  ОСОБА_1 має на утриманні дружину ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, а також неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
З довідки про доходи від 18.062020 року №003626/СФ вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Сільпо-Фуд» з 29.12.2019 року, займає посаду старшого охоронника, та його загальна сума доходу за період з 20.12.2019 року по 31.05.2020 року становила 75129,80 грн.
Також з договору оренди квартири вбачається, що ОСОБА_1 винаймає квартиру та сплачує орендну плату за неї у розмірі 7000 грн.
Вищевикладені обставини судом першої інстанції з`ясовані не були, тому враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, а саме, що за ОСОБА_10 зареєстроване право власності на 1/2 частини будинку від 8/51, який належав її батьку, відсутність іншого майна у ОСОБА_11 , наявність у відповідача неповнолітньої дитини, яка потребує утримання, а також враховуючи, що ОСОБА_3 є повнолітньою, а тому повинна також сама дбати про своє утримання, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Крім того, рішення суду також підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені норми процесуального права, так як судом розглянута справа за відсутністю відповідача ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що зазначив ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.
Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , 11.03.2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 .
З наданої відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 22.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Знятий з реєстрації 27.04.2017 року за рішенням суду.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду на 28 травня 2020 року.
При цьому, будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у відповідності до ст.ст. 78-80 ЦПК України на підтвердження належного повідомлення відповідача про розгляд справи 28 травня 2020 року матеріали справи не містять.
Тобто, відповідач ОСОБА_1 не отримав копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та не був повідомлений належним чином про призначене судове засідання.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Однак, матеріали справи не містять доказів про належне сповіщення відповідача про слухання справи.
При цьому, відповідач був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву у відповідності до положень ст. 178 ЦПК України.
Доводи апелянта про порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, на переконання суду, є обґрунтованими та заслуговують на увагу, оскільки знайшли своє підтвердження при розгляді справи.
Доводи апелянта про те, що між сторонами було вирішено питання з приводу аліментів, шляхом відмови на користь дитини права власності, колегія суддів вважає також обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, з тих підстав, що за рішенням суду було визнано право власності по 1/2 частині від 8/51 часток будинку за колишньою дружиною та неповнолітньою донькою, який належав ОСОБА_1 за договором дарування. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2020 року – скасувати.
Прийняти постанову.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину та аліментів на повнолітню дитину – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 09 лютого 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра