ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/13516/16                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г., секретар судового засідання Романович І.І., за участі представника позивача Максименко Л.С., представника відповідача Демченка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Максименко Людмили Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 15.07.2016 №0028-13-05

                                                     В С Т А Н О В И В :

29.06.2016 ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі - відповідач, ДПІ у Подільському районі), третя особа: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.07.2016 №0028-13-05.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно розрахунку, визначеного на сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, середньоринкова вартість автомобіля становить 854831,26 грн., що є меншою за вартість, визначену підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, та за якої автомобіль підпадає під оподаткування транспортним податком. Також позивач зазначив, що з року випуску його автомобіля минуло 5 років, тобто оспорюване податкове повідомлення-рішення винесено за період 2016 року, що є шостим роком з року випуску його автомобіля, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.05.2017 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017 змінено мотивувальну частину постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.05.2017, в решті указану постанову суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 27.12.2018 скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.05.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2017, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Суд касаційної інстанції за наслідками перегляду названих рішень судів попередніх інстанцій вказав на необхідність встановлення фактичних обставин про середньоринкову вартість автомобіля, що належить позивачу, із урахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу. Верховний Суд зауважив, що повнота з`ясування обставин у даній справі вимагає від судів витребування у відповідача або у Мінекономрозвитку інформації, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, при цьому й інформації щодо пробігу транспортного засобу позивача, яка враховувалась при розрахунку середньоринкової вартості транспортного засобу позивача та впливає на визначення об`єкту оподаткування транспортним податком.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що станом на час прийняття контролюючим органом повідомлення-рішення в розпорядженні останнього була наявна необхідна інформація стосовно середньоринкової вартості автомобіля, надана уповноваженим органом - Мінекономрозвитку, що підлягала застосуванню при визначенні транспортного податку, зокрема й позивачу. Однак позивач своїм правом звернення до контролюючого органу щодо проведення звірки даних, що впливають на середньоринкову вартість належного йому вищевказаного автомобіля, не скористався, інформацію про пробіг автомобіля не повідомив.
Таким чином, контролюючий орган правильно визначив середньоринкову вартість транспортного засобу TOYOTA, модель LAND CRUISER 200 з об`ємом двигуна 4461 куб.см, дизель, автоматична коробка переключення передач, 2014 року випуску, визначивши таким чином цей автомобіль об`єктом оподаткування. 
Під час нового апеляційного перегляду даної справи позивач підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з тих же підстав, що були викладені в ній. Додатково відзначив про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин щодо наявності у власності позивача двох автомобілів марки Lexus RX350 та TOYOTA LAND CRUISER 200, відсутності в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні визначеного періоду нарахування транспортного податку та відсутності у контролюючого органу об`єктивних даних про пробіг транспортного засобу та про фактичне ймовірне його визначення контролюючим органом. А також про порушення при розгляді спору принципу доведення правомірності свого рішення саме відповідачем, зважаючи на те, що за висновками суду першої інстанції саме позивачем не було використано право щодо проведення звірки даних, що впливають на середньоринкову вартість його транспортного засобу та не повідомлено ним інформацію про пробіг цього автомобіля.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа заяву про приєднання до апеляційної скарги або відзив на апеляційну скаргу не надала.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також врахувавши підстави скасування касаційним судом судових рішень, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів в м.Києві»  відповідно до норм Податкового кодексу України встановлено на території міста Києва податок на майно, який складається, зокрема, і з транспортного податку.
Положеннями пунктів 2-6 Положення про транспортний податок, що є додатком №2 до рішення Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923, визначено платників, об`єкт та базу оподаткування транспортним податком, податковий період та порядок обчислення і сплати такого податку.
Позивач є власником транспортного засобу марки Lexus, модель RX350, типу легковий універсал-В, об`ємом двигуна 2640, 2011 року випуску, а також транспортного засобу марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, об`ємом двигуна 4461 куб.см, 2014 року випуску, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Розрахована за допомогою Калькулятора середньоринкова вартість легкового автомобіля TOYOTA, модель LAND CRUISER 200 з об`ємом двигуна 4,5 літра, дизель, автоматичною коробкою переключення передач, 2014 року випуску з урахуванням нормативного середньорічного пробігу 27 тис км (додаток 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403) становила 1  150  000,00 грн. (з ПДВ).
15.07.2016 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0028-13-05, яким позивачу визначено до сплати суму податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн за 2016 рік.
Мінекономрозвитку листом від 22.02.2016 №3252-08/4797-03 направило на адресу ДФС України такі документи:
- інформацію щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ»;
- інформацію щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі інформації, отриманої з інших джерел;
- перелік автомобілів, вартість яких неможливо визначити.
Також Мінекономрозвитку листом від 06.07.2016 №3252-08/20315-03  направило до ДФС України такі документи:
- інформацію щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ»;
- інформацію щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі інформації, отриманої з інших джерел;
- перелік автомобілів, вартість яких неможливо визначити.
Водночас, Мінекономрозвитку в листі від 12.10.2018 №3805-05/44621-06, адресованому Головному управлінню ДФС у м.Києві, на запит щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля, належного позивачу, повідомило, що для цілей віднесення легкових автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році було розраховано середньоринкову вартість автомобілів, подано до ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі - Інформація) та забезпечено роботу офіційного веб-сайту в режимі, який давав змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (далі - Калькулятор). Через відсутність в листі Головного управління ДФС у м.Києві даних про фактичний пробіг автомобіля Мінекономрозвитку вказало на неможливість надати конкретну інформацію щодо його середньоринкової вартості.
Судом першої інстанції також було встановлено, що позивач до контролюючого органу щодо проведення звірки даних, що впливають на середньоринкову вартість належного йому вищевказаного автомобіля, не звертався, власну інформацію про пробіг автомобіля не повідомляв.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.
Указаним Законом встановлено, що він набирає чинності з 01.01.2015.
Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Редакція підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, якою встановлено ознаки (характеристики) легкового автомобіля, наявність яких є умовою для віднесення його до об`єкта оподаткування транспортним податком, змінювалася.
Водночас, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII були внесені зміни до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, які діяли у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року.
Згідно з абзацом 1 підпунктом 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2016 по 31.12.2016) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25  000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Положеннями підпунктів 12.3.2, 12.3.4. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
При цьому доцільно зауважити, що підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України  встановлено таку основну його засаду як стабільність.
Стабільність зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Аналіз цієї норми права дає підстави суду зробив такі висновки:
- законодавець надав час платнику податків не менше як 6 місяців для того, щоб останній мав можливість проаналізувати власний бюджет та прийняти рішення стосовно перебування у власності або набуття у власність об`єкту, який планується оподаткувати у новому бюджетному періоді;
- зміст цієї норми «зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду» треба розуміти як заборону введення у дію таких змін у новому бюджетному періоді, якщо такі зміни прийнятті (набрали чинності) менш як за 6 місяців до його початку (це обумовлено тим, що законодавець може приймати зміни до податкового законодавства у будь-який час, однак повинен враховувати час набрання ними дії, на що впливає дотримання певної засади податкового законодавства).
У випадку з транспортним податком зміни до законодавства, прийнятті 28.12.2014, тобто менш як за 6 місяців до нового бюджетного періоду, тому вводяться в дію з початку бюджетного періоду, що настає за плановим (тобто з 01.01.2016).
Поряд із цим, у контексті вищезазначеного правового регулювання суд апеляційної інстанції враховує практику судового розгляду справ у подібних правовідносинах.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у складі палати за результатами розгляду справи №825/1496/17 (№К/9901/1259/17) ухвалив постанову від 15.05.2019, в якій викладено правові висновки про те, що запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII зміни до Податкового кодексу України, зокрема в частині порядку прийняття та оприлюднення органами місцевого самоврядування рішень про встановлення місцевих податків та зборів (незастосування підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України), спрямовані на захист суспільних (публічних) інтересів та прийняті з урахуванням ситуації, яка виникла в Україні, і особливостей правової природи податкових правовідносин.
У вказаному судовому рішенні Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у складі палати висловив позицію про те, що застосовуючи при прийнятті актів індивідуальної дії чинне рішення органу місцевого самоврядування (з урахуванням змін), яке в свою чергу прийняте на виконання положень Закону України від 24.12.2015 №909-VІІІ, норми якого були чинними, не визнані неконституційними, та які рекомендували з метою забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, податковий орган є таким, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналогічна правова позиція також була висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 07 грудня 2020 року у справі №826/14488/16 та від 10 грудня 2020 року у справі №826/20320/16.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, а контролюючий орган, яким є відповідач у справі, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими. 
Оскільки місцевою радою прийнято рішення на виконання норм Закону №909-VІІІ (оскарження яких на предмет правомірності і законності не здійснене) без участі контролюючого органу в процесі внесення змін до об`єкту оподаткування, а також враховуючи чинність нормативно-правових актів на час прийняття податкового повідомлення-рішення, відтак відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.
Отже, доводи позивача стосовно порушення контролюючим органом при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про визначення позивачу транспортного податку принципу сталості податкового законодавства, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду.
Твердження позивача про те, що положення щодо транспортного податку мають застосовуватись контролюючим органом не раніше 2017 року є безпідставними.
Отже, з 01.01.2016 у власників транспортних засобів, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. (1378 грн. х 750) та з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно), виник обов`язок сплати транспортного податку за базовий податковий період - 2016 рік.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абзац другий підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2016 по 31.12.2016)).
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною в пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.
Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.
Мінекономрозвитку відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).
Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66).
На коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно з додатком 1 та додатком 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів. При цьому, технічний стан автомобіля відповідно до Методики не впливає на обрахунок середньоринкової вартості автомобіля.
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що виключно надана центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку (Мінекономрозвитку), інформація про визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля з урахуванням даних про його марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач, є підставою для висновку про наявність/відсутність підстав для віднесення такого транспортного засобу до об`єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році та, відповідно, прийняття органом доходів і зборів податкового повідомлення-рішення про визначення транспортного податку.
В той же час, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність та законність здійсненого  податковим органом нарахування податку на підставі отриманих від Мінекономрозвитку списків автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2016 році.
Так, відповідно підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об`єкт оподаткування, перехід права власності на об`єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Зважаючи на приписи наведеної норми, суд першої інстанції цілком обґрунтовано звернув увагу на те, що позивач не звертався із письмовою заявою для проведення звірки розрахунку, застосованого податковим органом, зокрема, щодо показників, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, об`ємом двигуна 4461 куб.см, 2014 року випуску, інформацію про актуальний пробіг автомобіля не повідомляв.
Колегія суддів погоджується з тим що, оскільки як на час, так і після прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у відповідача були відсутні дані про фактичний пробіг належного позивачу транспортного засобу, відтак застосування  нормативного середньорічного пробігу транспортного засобу, що міститься в додатку 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від  18.02.2016 № 66) є правомірним.
Даний висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постановах  від 29 листопада 2018 року у справі №826/12149/16, від 21 лютого 2019 року у справі №804/1912/18, від 18 квітня 2019 року у справі №824/720/16-а.
Насамкінець, колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції правильно вказав, що наявність процедурного порушення з боку контролюючого органу в частині строку прийняття та вручення платнику податків податкового повідомлення-рішення не може бути самостійною та достатньою підставою для його скасування за умови існування правових підстав для прийняття такого рішення.
Відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об`єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.
Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган згідно з податковим та іншим законодавством є особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (пункт 54.5 статті 54 ПК України).
З аналізу наведеного слідує, що контролюючий орган дійсно зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання з транспортного податку за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Невиконання контролюючим органом такого обов`язку звільняє платника податків від відповідальності за, зокрема, своєчасність нарахування суми податкового зобов`язання, проте не звільняє від обов`язку сплати такого податку за наявності відповідних правових підстав.
Водночас, Верховний Суд у постановах від 03.10.2019  у справах №810/2777/16 та №802/2529/17-а  вказав, що пропуск податковим органом, встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення (до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року)), не є тим порушенням, яке спростовує правильність здійсненого податковим органом нарахування, та не може бути самостійною підставою для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення.
Інших аргументів в обґрунтування вимог про скасування рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Повне судове рішення складено 01.03.2021 року.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,  апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Максименко Людмили Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 15.07.2016 №0028-13-05 - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 	
Колегія суддів:	О.В. Карпушова 	
 	Л.В. Губська 	
 	 А.Г. Степанюк