УХВАЛА

02 лютого 2021 року  
Київ
справа №320/503/19
адміністративне провадження №К/9901/31859/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Мацедонської В. Е., Шевцової Н.В.
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Києво-Святошинського районного суду Київської області про скасування наказу,
В С Т А Н О В И В:
20 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2020 року  касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків. Зокрема, позивачу необхідно було надіслати касаційну скаргу у новій редакції, в якій вказати визначені частиною четвертою статті 328 КАС України виключні випадки касаційного оскарження судових рішень.
На виконання ухвали суду заявник надіслав касаційну скаргу у новій редакції, в якій підставою перегляду оскаржуваних судових рішень зазначив пункт 4 частини четвертої статті 328 та підпункт 2 частини другої статті 353 КАС України. Водночас, представник позивача послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Отже, заявник касаційної скарги виконав вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху.
Заявник також просить поновити пропущений процесуальний строк, посилаючись на те, що справу розглянуто судами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, станом на 20 листопада 2020 року повний текст постанови суду апеляційної інстанції йому не вручено, а про зміст оскаржуваного рішення він дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР). Надалі представник заявника надіслав клопотання до якого додав докази щодо дати отримання оскаржуваного судового рішення. Посилаючись на те, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції представником позивача отримано лише 25 листопада 2020 року, що підтверджується копією конверта, заявник просить визнати поважними та поновити пропущений процесуальний строк.
Частиною п`ятою статті 251 КАС України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Приписи частини другої статті 329 КАС України передбачають, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Аргумент заявника про те, що про оскаржуване судове рішення він дізнався з ЄДРСР не приймається Верховним Судом як безумовна підстава для поновлення строку, з огляду на те, що зазначений реєстр створено державою з метою доступу до судових рішень для забезпечення відкритості діяльності судів та сприяння однаковому застосуванню законодавства. Опублікування в цьому реєстрі інформації щодо судового рішення не звільняє суд від процесуального обов`язку надіслати таке рішення учаснику справи, який не був присутній під час її розгляду.          
Водночас, визначальним для поновлення строку на касаційне оскарження є подання касаційної скарги у тридцятиденний строк з дня вручення  оскаржуваного судового рішення.
Матеріали касаційної скарги не містять достовірних доказів дати отримання заявником оскаржуваного судового рішення, а на час подання касаційної скарги заявник наполягав на порушенні судом вимог  частини п`ятої статті 251 КАС України.
Враховуючи те, що заявником додатково надіслано ксерокопію конверта, з якого вбачається, що згідно з ідентифікатором міжнародного поштового відправлення ПАТ «Укрпошта» поштове відправлення надіслане судом першої інстанції 24     листопада 2020     року, отримано представником позивача 25     листопада 2020 року, колегія суддів дійшла висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 329 КАС України.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Виключний перелік випадків, що є підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, наведений у частині четвертій зазначеної норми.
Аналізуючи зміст оскаржуваних судових рішень та доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановив, що предметом спору у цій справі є правомірність наказу голови районного суду про звільнення судді, виданого на виконання рішення Вищої ради правосуддя. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року, в позові відмовлено. Відмовляючи у позові суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що питання звільнення судді з посади є виключною компетенцією Вищої ради правосуддя, яка і приймає таке рішення у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя». Тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження голови суду у таких випадках обмежені виданням на підставі акта про звільнення судді з посади відповідного наказу.
Верховний Суд відхиляє аргументи представника заявника щодо помилковості розгляду судами справи за правилами спрощеного позовного провадження з огляду на віднесення позивача до осіб, визначених приписами пункту 1 частини 6 статті 12 КАС  України. Право суду обрати форму судочинства обмежене приписами частини четвертої статті 12, статтями 257, 260 КАС України. Тому розгляд справи у спрощеному позовному провадженні не свідчить про віднесення такої справи до категорії малозначних.
У касаційній скарзі представник заявника, в якості підстави для відкриття касаційного провадження, зокрема, зазначив, що у цій справі має місце виключна правова проблема системного характеру, яка полягає у відсутності ефективного нормативно-правового та судового механізму поновлення на посадах суддів, рішення про звільнення яких були визнанні незаконними та скасованими як національними судами, так і рішеннями Європейського суду з прав людини. Разом з тим, норму права, яку неправильно застосували суди, заявник не зазначив, обмежившись наведенням прикладів судових справ, у яких вирішувалося питання щодо правомірності звільнення суддів за рішеннями Вищої ради правосуддя, з посиланням на незаконність таких рішень.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми  права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Водночас, у касаційній скарзі заявник послався на порушення судом апеляційної інстанції принципу офіційності, що виразилося у неналежній перевірці судом аргументів позивача щодо наявності судових рішень у інших справах, в яких вирішувалося питання щодо правомірності рішення Вищої ради правосуддя на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ. Такі аргументи заявника є достатньо мотивованими та потребують перевірки.  
Отже, підставою відкриття касаційного провадження є недотримання судами вимог пункту 3 частини другої статті 353 КАС України.
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 248, 329, 334 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
1. Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року.
2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Києво-Святошинського районного суду Київської області про скасування наказу.
2.     Витребувати справу №     320/503/19 із Окружного адміністративного суду міста Києва.
3.     Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
4.     Установити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
5.     Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    В.Е. Мацедонська
                                                                                                    Н.В. Шевцова