ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«29» березня 2021 року 
м. Харків
справа № 636/1581/14-ц
провадження № 22ц/818/1938/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Котелевець А. В., Хорошевського О.М., 
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю., 
учасники справи:
заявник – Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
заінтересовані особи - ОСОБА_1 , представник заінтересованої особи – Мазницький М.М., Дейнеко А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 23 листопада 2020 року в складі судді Дьоміної О.П.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 014/014/02-1/567-05 від 21 червня 2005 року в сумі 19 782,12 доларів США, що еквівалентно 269 151,11 грн та судовий збір в розмірі 1656,98 грн.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2015 року змінено, зменшено стягнуту суму заборгованості до 9511,24 доларів США, що еквівалентно 129 380,77 грн та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку по 646,90 грн з кожного.

Зазначив, що виконавчі листи отримано банком поштою лише 20 липня 2020 року.

Вказав, що на протязі 2015-2019 років в банку провадилися зміни в організаційній структурі Харківської регіональної дирекції, у тому числі, у структурному підрозділі, який супроводжує роботу за виконавчими документами. Змінювалися працівники (звільнення, переведення), відбувалося територіальне переміщення Управління пізнього збору проблемної заборгованості роздрібних клієнтів з матеріалами справи проблемних позичальників з м. Харкова до м. Херсон.

Вважав, що територіальне переміщення підрозділу по роботі з виконавчими провадженнями (управління), звільнення та переміщення працівників банку, а також значна кількість справ виконавчого провадження на виконанні у одного працівника, ускладнили роботу по своєчасному пред`явленню виконавчих листів для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби України, що призвело до пропущення стягувачем строку для пред`явлення виконавчих листів.

Зазначив, що боржниками судове рішення в добровільному/примусовому порядку не виконано, заборгованість не погашена, виконавчі листи на примусовому виконанні не перебувають.

Посилався на те, що строк для пред`явлення виконавчих листів сплив 22 вересня 2018 року.

Вважав, що правильним є поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання незалежно від причин пропуску останнього, оскільки таким чином буде дотримано не лише положень Основного Закону України та Конвенції, а й принципів верховенства права та справедливості.

Просив визнати поважною причину пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів № 638/1581/14-ц, виданих Чугуївським міським судом Харківської області, Апеляційним судом Харківської області на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за кредитним договором У 014/014/02-1/567-05 від 21 червня 2005 року 9511,24 доларів США, що еквівалентно 129 380,77 грн, судовий збір по 646,90 грн з кожного; поновити строк Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» для пред`явлення виконавчих листів № 638/1581/14-ц, виданих Чугуївським міським судом Харківської області, Апеляційним судом Харківської області на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за кредитним договором У 014/014/02-1/567-05 від 21 червня 2005 року 9511,24 доларів США, що еквівалентно 129 380,77 грн, судовий збір по 646,90 грн з кожного – для примусового виконання.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23 листопада 2020 року заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання – задоволено, поновлено Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» строк пред`явлення до виконання виконавчих листів №636/1581/14-ц, виданих Чугуївським міським судом Харківської області 15 липня 2020 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з ухвалою суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому уточнив та просив ухвалу скасувати, ухвалити рішення, яким у задоволенні вимог банку – відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не з`ясував причину пропуску строку. Доводи банку щодо того, що виконавчий документ зовсім не видавався є безпідставними, оскільки за ними впродовж трьох років ніхто не з`являвся, що на його думку, не є поважною причиною. Зазначив, що без ініціативи стягувача у справах даної категорії виконавчий лист не міг бути направлений судом для виконання в органи Державної виконавчої служби. На протязі більше п`яти років заявник не вчиняв ніяких дій щодо отримання виконавчого листа та виконання рішення суду. Вважав, що внутрішня реорганізація банку ніяким чином не відноситься до справи та самої поважності пропуску строку.

02 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких банк вважав, що судове рішення є законним, а апеляційна скарга – необгрунтованою, оскільки порушується принцип обов`язковості судового рішення.   

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 березня 2021 року справу призначено до розгляду в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, в саме, за допомогою програмного забезпечення «EASYCON». У зв`язку з технічними перешкодами з боку заявника, представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», щодо проведення розгляду в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, а саме, за допомогою програмного забезпечення «EASYCON» здійснити розгляд справи в такому режимі не вдалося, тому, представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в телефонному режимі погодився на розгляд справи за його відсутності в загальному порядку.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважними.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2015 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/014/02-1/567-05 від 21 червня 2005 року в сумі 19 782,12 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 29 серпня 2014 року становить 269 151,11 грн та судовий збір в розмірі 1656,98 грн (а.с.133-135 том 1).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 травня 2015 року змінено, зменшено стягнуту з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 014/014/02-1/567-05 від 21 червня 2005 року до 9511,24 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 29 серпня 2014 року становить 129 380,77 грн; рішення в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено нове, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір по 646,90 грн з кожного (а.с.190-192 том 1).

У червні 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з заявою, зокрема, про видачу оригіналів виконавчих листів у даній справі та просив направити їх на поштову адресу банку.

Матеріали справи свідчать про те, що чотири виконавчих листа отримано Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» 20 липня 2020 року (а.с.207 том 1).

У виконавчих листах строк пред`явлення зазначено до 22 вересня 2018 року (а.с.220,222 том 1).

Як вбачається з довідки Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» № 114/5-199957/1 від 22 жовтня 2020 року заборгованість за виконавчими листами № 636/15181/14-ц, виданими 15 липня 2020 року Чугуївським районним судом Харківської області станом на 22 жовтня 2020 року не погашена (а.с.212 том 1).

За відомостями АСВП виконавчі провадження за боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні (а.с.224, 225 том 1).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129  Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6  Конвенції про  захист прав  людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Як вбачається з усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію примату закону (п. 31).

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, зокрема, інші виконавчі документи – протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 статті 24 зазначеного Закону в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Тобто, дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» свідчить, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом. Цим пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 640/4782/15-ц, від 14 серпня 2019 року у справі № 464/3644/18-ц.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як передбачено частиною 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не встановлено.

Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Матеріали справи свідчать про те, що судове рішення щодо стягнення заборгованості з боржників набрало законної сили 22 вересня 2015 року, тому строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання у відповідності до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, закінчився 22 вересня 2018 року.

Із заявою до суду про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання банк звернувся поштою 29 жовтня 2020 року, тобто після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Звертаючись до суду з даною заявою банк, як на підставу пропуску строку, посилався на територіальне переміщення підрозділу по роботі з виконавчими провадженнями (управління), звільнення та переміщення працівників банку, а також значну кількість справ виконавчого провадження на виконанні у одного працівника, що ускладнило роботу по своєчасному пред`явленню виконавчих листів для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби України, що призвело до пропущення стягувачем строку для пред`явлення виконавчих листів.

Задовольняючи вимоги заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суд першої інстанції виходив з того, що вказані банком причини пропуску строку є поважними.

Проте, наведені Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» обставини, а саме, територіальне переміщення підрозділу по роботі з виконавчими провадженнями (управління), звільнення та переміщення працівників банку, а також значну кількість справ виконавчого провадження на виконанні у одного працівника, що ускладнило роботу по своєчасному пред`явленню виконавчих листів для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби України, не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами та ці обставини не є поважною причиною для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Інших причин, що перешкоджали Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» більше 5 років (2015-2020 рр.) звернутися до суду першої інстанції для отримання виконавчих листів, банком не зазначено та не надано належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Банк, який є юридичною особою зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі, і щодо контролю за судовими та виконавчими документами як при їх підготовці до подання на примусове виконання, так і при їх виконанні в органах Державної виконавчої служби.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

Матеріали справи містять звернення банку до суду за отриманням виконавчих листів саме у червні 2020 року, які банк отримав 20 липня 2020 року. Протягом 5 років банк не цікавився ані отриманням виконавчих листів, ані їх виконанням. 

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник підтвердили, що протягом 5 років ніяких примусових виконань з боку банку до ОСОБА_1 не було.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи вважати, що поважними причинами пропуску строку є територіальне переміщення підрозділу по роботі з виконавчими провадженнями (управління), звільнення та переміщення працівників банку, а також значну кількість справ виконавчого провадження на виконанні у одного працівника, що ускладнило роботу по своєчасному пред`явленню виконавчих листів для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби України, підстав немає.

Чинним законодавством передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи,  що будь - яких  належних доказів,  на підтвердження вимог банку не надано, інших доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання не зазначено, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити та відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, тому з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 420,40 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 23 листопада 2020 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишити без задоволення.
Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 420, 40 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    І.В. Бурлака

Судді                                                         А.В. Котелевець

                                                               О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.