ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1150/21 Справа № 204/3307/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів.
       В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником транспортного засобу «МАТІЗ», держ.номер НОМЕР_1 , про ремонт якого позивач з відповідачем уклав договір у формі замовлення-наряду від 13.05.2020 року.
       Відповідно до замовлення, СТО «Еталон» зобов`язалось виконати наступні роботи: розбирання/збирання задньої частини авто вартістю 500,00 грн., рихтування крила заднього лівого – 500 грн., фарбування крила та дверей задніх лівих – 1500 грн., фарбування авто по колу (ручна робота) – 2500 грн., всього по роботам – 5000 грн., а також малярні матеріали – 1000 грн. Загальна вартість робіт та матеріалів складає 6000 грн., 2000 грн. з яких позивач 13.05.2020 року сплатив авансом, а решту 4000,00 грн. сплатив 16.05.2020 року, коли забирав автомобіль для зустрічі родичів. 
       Сторони домовилися, що 18.05.2020 року позивач привезе автомобіль для продовження ремонту. 
       18.05.2020 року позивач зателефонував відповідачеві та повідомив, що він привезе автомобіль для продовження ремонту, але відповідач відмовився прийняти автомобіль з невідомих причин. 
       Після огляду автомобіля ОСОБА_1 виявив що п.4 Замовлення-наряду від 13.05.2020, а саме фарбування авто по колу (ручна робота) – 2500 грн. – виконано не було, а сам автомобіль повернуто забрудненим ремонтними матеріалами. 
       На прохання та вимоги зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги) та повернення грошей за роботу в розмірі 2500,00 грн., тобто, вартість робіт за п. 4 Замовлення-наряду, ніяких дій відповідачем протягом тривалого часу вчинено не було, на претензію відповіді надано також не було, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою та відповідно до положень ч.2 та ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживача» просив розірвати укладений з відповідачем договір та повернути сплачені кошти з відшкодуванням завданої моральної шкоди.
       Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача кошти за Замовленням-нарядом від 13.05.2020 року, укладеним між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у розмірі 2500 грн. та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів – відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та займається, зокрема, технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів (а.с.15-17).
       Так, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про ремонт належного позивачу автомобіля у формі замовлення-наряду від 13.05.2020 року.
       Відповідно до замовлення, СТО «Еталон» зобов`язалось виконати наступні роботи: п.1 розбирання/збирання задка авто вартістю 500,00 грн., п.2 рихтування крила заднього лівого – 500 грн., п.3 фарбування крила та дверей задніх лівих – 1500 грн., п.4 фарбування авто по колу (ручна робота) – 2500 грн., всього по роботам – 5000 грн., а також малярні матеріали – 1000 грн. Загальна вартість робіт та матеріалів сторони погодили в розмірі 6000 грн. (а.с.7).
       Зазначена сума коштів сплачена позивачем в повному обсязі, зокрема 13.05.2020 року – 2000 грн. в якості авансу при укладенні договору та 4000 грн. сплачені згодом, про що свідчать відповідний відбиток у Замовленні-наряді та розписка відповідача в отриманні коштів (а.с.7).
       Відповідно до обґрунтування позову та примітки здійсненої позивачем в замовленні-наряді від 13.05.2020 року, ОСОБА_1 наполягає на невиконанні п.4 договору, зокрема фарбування авто по колу (ручна робота), вартість якої сплачено у розмірі 2500 грн.
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції
       За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
       Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
       Відповідно до ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
       Як убачається зі змісту п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач є споживачем виконаних відповідачем ремонтних робіт щодо належного йому автомобіля.
       Між тим, як зазначає позивач у своєму позові, проведений відповідачем ремонт автомобіля був здійснений не в повному обсязі, зокрема фарбування авто по колу (ручна робота) – 2500 грн. – виконано не було, а сам автомобіль повернуто забрудненим ремонтними матеріалами.
       Згідно ч.1 ст.857 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.
       Відповідно до ч.1, 3 ст.858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
       Згідно ч.ч.1,4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася, за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
       В свою чергу, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 19.12.2019 року по справі №911/1570/18, доказування очевидності невиконання належним чином роботи за підрядним договором покладається на замовника.
       Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними.
       Долучені позивачем докази в обґрунтування своїх позовних вимог, підтверджують лише перелік та вартість замовлених робіт, однак жодних доказів щодо порушення прав позивача як споживача відповідачем, позивач суду не надав.
       Також позивачем не було надано жодного доказу щодо того, що позивач звертався до відповідача з приводу усунення встановлених, на його думку, недоліків роботи останнього, зокрема повного виконання робіт, оскільки у справі відсутні докази надіслання письмової претензії.
       Відповідно до ст. 375 ЦКП України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
        На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: