ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/652/21 Справа № 201/1540/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
        ОСОБА_1 , 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малбі Фудс» про зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення не виплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди і витрат, - 
ВСТАНОВИЛА: 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малбі Фудс» про зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення не виплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди і витрат (а.с. 3-10).
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що наказом № 27-к від 01 червня 2009 року позивачка 01 червня 2009 року була прийнята на роботу в ТОВ «Малбі фудс» по переводу з ЧП «Агенство Малбі», 01 серпня 2013 наказом № 433-к її було переведено на посаду бухгалтера фінансової служби того ж підприємства, 01 вересня 2016 року наказом № 184-к від 01 вересня 2016 року вона була переведена на посаду бухгалтера відділу управлінського обліку, а 21 листопада 2018 року її було звільнено наказом № 219-к від 21 листопада 2018 року з формулюванням «за винні дії при обслуговуванні грошових цінностей, які дають підстави для втрати довіри за ст. 41 п 2 КЗпП України». Про своє звільнення, як стверджує позивач, вона офіційно дізналася 18 грудня 2018 року. Вважає своє звільнення з підстави недовіри незаконним, та таким, що не відповідає чинному законодавству України. Крім того, до того, як вона була звільнена, нею було подано до підприємства заяву про звільнення за угодою сторін, а тому вона вважає, що її повинні були звільнити саме за такою підставою. Працювати у підприємстві вона вже не бажала тому, що стосовно неї було скоєно противоправні дії керівництвом підприємства, а саме: 23 липня 2018 року її викликав керівник підприємства ОСОБА_2 стосовно начебто викрадення нею грошових коштів на суму 587 000 гривень. Через погрози та тиск на неї, вона вимушена була написати розписку на суму 22500 доларів США, які вона начебто взяла у керівника в борг. Ніяких грошових коштів вона не отримувала. Після чого, вона звернулась до Шевченківського відділу поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, де було порушено кримінальне провадження за № 12018040650001812 від 26 липня 2018 року. 26 липня 2018 року їй стало погано, оскільки вона хворіє на цукровий діабет і вона потрапила у лікарню з діагнозом: загострення цукрового діабету та знаходилась на стаціонарному лікуванні до 13 серпня 2018 року. З 14 серпня 2018 року по 03 вересня 2018 року вона була направлена на реабілітацію в санаторій «Бердянськ». 04 вересня 2018 року прийшла на роботу з заявою про звільнення за угодою сторін та лікарняним листом, але на підприємство її не пропустили, тому вона була вимушена відправити заяву та лікарняний лист з описом поштою. Вважає, що її права було грубо порушено, оскільки її, по суті, позбавили трудових та конституційних прав. Вона не могла звільнитись, влаштуватись на іншу роботу, і довгий час знаходилася у вимушеному прогулі. Вона є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, і та обставина, що з нею проступили не згідно закону, спричинило їй не тільки моральні, а й фізичні страждання, стан її здоров`я значно погіршився. Позивач вважає своє звільнення з роботи незаконними, та такими, що грубо порушує її трудові права та вимоги діючого законодавства. Просила визнати незаконним таке звільнення, змінити формулювання причини звільнення з роботи, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі /а.с. 202, 204-210/.
В апеляційній ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 213-217).
ТОВ «Малбі Фудс» не скористалось своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовлючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх недоведеності. 
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Судом встановлено, що наказом № 27-к від 01 червня 2009 року позивач ОСОБА_1 01 червня 2009 року була прийнята на роботу в ТОВ «Малбі фудс» по переводу з ЧП «Агенство Малбі» (а.с. 14,103).
01 серпня 2013 наказом № 433-к її було переведено на посаду бухгалтера фінансової служби того ж підприємства (а.с. 14).
01 вересня 2016 року наказом № 184-к від 01 вересня 2016 року вона була переведена на посаду бухгалтера відділу управлінського обліку (а.с. 14, 105).
20 липня 2018 року головним бухгалтером ТОВ «Малбі фудс» ОСОБА_3 було виявлено недостачу грошових коштів в касі підприємства. З цього факту було розпочате службове розслідування, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки касира ОСОБА_4 (пункт 3 розділу IV Посадової інструкції), яка на той час знаходилась у черговій відпустці, отримала готівкові кошти (виручку) в загальній сумі 577 478.00 грн., але в касу підприємства ці кошти не внесла і обернула їх на свою користь (а.с. 109-111).
У зв`язку з вище викладеним, керівництво ТОВ «Малбі фудс» звернулось до Соборного ВП ДВПГ ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального праввопорушення (а.с. 112). Відомості за вказаною заявою було внесено ЄРДР за № 12018040650002080, за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 120). Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню не завершене.
Згідно табелю робочого часу ОСОБА_1 з 26.07.2018 року по момент звільнення була відсутня на робочому місці (а.с. 122-156).
З 06.08.2018 року по 13.08.2018 року знаходилась на стаціонарному лікуванні (а.с. 22). Вказане також підтверджується табелем робочого часу (а.с. 131).
21 листопада 2018 року її було звільнено наказом № 219-к від 21 листопада 2018 року з формулюванням «за винні дії при обслуговуванні грошових цінностей, які дають підстави для втрати довіри за ст. 41 п. 2 КЗпП України» (а.с. 14, 115-119). Того ж дня, ТОВ «Малбі фудс» направило позивачу повідомлення № 99-к щодо її звільнення за п. 2 ст. 41 КзпП та щодо необхідності з`явитись для отримання трудової книжки (а.с. 25, 114).
Пунктом 2 ст. 41 КЗпП України надано власникові чи уповноваженому ним органу право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником винних дій, що дають підставу для втрати до нього довіри з боку власника або уповноважено ним органу.
За вказаною нормою можуть бути звільнені з роботи лише особи, які безпосередньо обслуговують грошові або матеріальні цінності.
Факт того, що позивач безпосередньо обслуговувала грошові цінності підтверджується її посадовою інструкцією, а саме 3 розділом (а.с. 107-108) та службовою запискою, згідно якої позивач з 16.07.2018 року по 20.07.2018 року заміщувала бухгалтера-касира ОСОБА_4 на час знаходження останньої у відпустці (а.с. 109). У зв`язку з чим, доводи скарги про те, що позивач не виконувала обов`язки касира та не обслуговувала грошові цінності, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки спростовуються матеріалами справи. Позивачем, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів на спростування вказаного.
З урахування вимог закону для вирішення питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв`язку з втратою довіри, не має значення, чи був з таким працівником фактично укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Досить того, що працівник здійснив за наявності його вини дії, що дають підставу для втрати довіри. 
Враховуючи функціональні обов`язки бухгалтера, колегія дійшла висновку, що позивач, як особа, яка обслуговувала матеріальні цінності, гроші, входила в коло осіб, які могли бути звільненні по п. 2 ст. 41 КЗпП України, за втрату довіри.
Колегія вважає, що оскільки за результатами службового розслідування встановлена нестача у розмірі 577 478 грн., у відповідача були обгрунтовані підстави для недовіри позивачу, та звільнення її по п. 2 ст. 41 КЗпП України.
В ході розгляду справи позивач не надала доказів того, що відповідач не дотримувався відносно неї законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, тому колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для визнання звільнення незаконним та зміни формулювання причини звільнення її з роботи.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи кримінальне провадження №12019040640001276, за ч. 1 ст. 172 КК України, за заявою позивача щодо порушення службовими особами ТОВ «Малбі фудс» трудового законодавства, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 121), тобто, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Що в свою чергу також підтверджує факт дотримання вимог трудового законодавства відповідачем при звільненні позивача.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що заява про звільнення, що надана позивачкою до позову (а.с. 21), не може прийматися до уваги, оскільки, відсутні належні докази її направлення та вручення ТОВ «Малбі фудс», а поштове повідомлення про вручення (а.с. 24) не є таким доказом. Адже, опис вкладення відсутній який би підтвердив факт направлення саме заяви про звільнення, а з поштового повідомлення неможливо достименно встановити, яке саме відправлення було отримано ТОВ «Малбі фудс». А тому доводи скарги з приводу того, що позивача повинні були звільнити за згодою сторін, згідно її заяви, колегія суддів не бере, як недоведені.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно вимог про невиплачену заробітну плату за період з 04 вересня 2018 року по 21 листопада 2018 року враховуючи наступне. 
Відповідно до ст. 94 КЗпП заробітна плата — це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 
В період з 04 вересня 2018 року по 21 листопада 2018 року позивачка свої трудові функції не виконувала, на робочому місці не з`являлась (а.с. 138-156), жодних документів (лікарняний, тощо), які б надавали їй право на нарахування заробітної плати не надала, отже підстави для нарахування їй заробітної плати за цей період відсутні. 
Розрахунок при звільненні з позивачкою здійснено в повному обсязі та у встановлені строки, що підтверджується розрахунковою відомістю (а.с. 200). Отже, твердження позивача про те, що з нею не було проведено повний розрахунок при звільнені спростовується матеріалами справи. 
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між фактом перебування її на лікарняному у період з 06.08.2018 року по 13.08.2018 року та її звільненням 21.11.2018 року.
Щодо погроз, залякувань, з боку керівництва ТОВ «Малбі фудс» та примусу написання нею боргової розписки, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані обставини будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджуються. 
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
Доводи скарги 
Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в повному обсязі, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким надана оцінки, а тому додаткового правового аналізу не підлягають.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року – залишити без змін.         

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко

                                                                       М.О. Макаров