ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/1336/20	Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І. 	
Провадження № 22-ц/817/152/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 302050000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Панькевич Т.І. 
та сторін: позивача ОСОБА_1 - його представника адвоката Чауса С.В., заінтересованої особи ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №602/1336/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 року про відмову у відкритті провадження, ухвалену суддею Костів Л.І., у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 — ОСОБА_3 до Лановецької міської ради Тернопільської області, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області, -
В С Т А Н О В И В:
у листопаді 2020 року представник ОСОБА_1 — адвокат Чаус Сергій Володимирович звернувся в суд із позовом до Лановецької міської ради Тернопільської області, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області від 22 травня 2018 року №422 “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 в с. Юськівці та передачу земельної ділянки у власність”, а також вирішення питання про розподіл судових витрат (а.с. 1-30).
Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 року у відкритті провадження в цивільній справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 — ОСОБА_3 до Лановецької міської ради Тернопільської області, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області — відмовлено.
Роз`яснено позивачу право на звернення до Тернопільського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства (а.с. 32).
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 року у справі №602/1336/20 і направити справу для продовження розгляду до Лановецького районного суду Тернопільської області, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що спори, які виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статі 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів передбачених ч.1 ст.16 ЗУ “Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності” від 17 листопада 2009 року №1559-VI, про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статі 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (ст.212 ЗК).
Від Лановецької міської ради Кременецького району Тернопільської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вимоги є необґрунтованими, висвітленні позивачем однобічно, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Вказують, що вимоги про скасування рішень органу місцевого самоврядування відносяться до юрисдикції адміністративних судів. Вважають, що п.1 ч.1 ст.19 КАС України вірно застосована судом першої інстанції, без порушення норм процесуального права. Їхня позиція ґрунтується на відсутності приватноправових відносин Лановецької міської ради з ОСОБА_1 . Предметом спору є рішення органу місцевого самоврядування, яке він прийняв виконуючи свої владні повноваження. Тому, відповідно до ст.4 КАС України, у даній справі наявні всі ознаки, необхідні щоб віднести її до категорії публічно-правових спорів.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1  та його представник адвокат Чаус С.В. апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, зіславшись на доводи викладені в ній.
Заінтересована особа ОСОБА_2 при розгляді в апеляційній інстанції поклався на думку суду.
Представник Лановецької міської ради Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №4600115678193.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника Лановецької міської ради Тернопільської області.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, прийшов до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має бути вирішений адміністративним судом.
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, нормам процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України) зазначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Разом з тим приписами ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, якщо один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції або владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їхні права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.
У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права відповідно до ст.16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є порушення, невизнання чи оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
Судом встановлено, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області від 22 травня 2018 року №422 “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 в с. Юськівці та передачу земельної ділянки у власність”.
Наявність існуючого майнового права позивача на земельну ділянку ОСОБА_2 не встановлено.
Тобто між сторонами у справі майнові, приватноправові відносини не виникли.
У цих правовідносинах Лановецька міська рада як орган місцевого самоврядування реалізувала управлінські функції, спори про оскарження таких її рішень належать до юрисдикції адміністративного суду.
За таких обставин та з підстав, передбачених указаними нормами процесуального права, суд першої інстанції правильно вважав, що спір, який виник між сторонами у справі, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Аналогічна правова позиція вже висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 820/688/17, від 11 вересня 2019 року у справі №280/191/19, від 18 грудня 2019 року у справі №296/3879/19.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 року про відмову у відкритті провадження — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
Ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2020 року про відмову у відкритті провадження — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст судового рішення виготовлений 16 січня 2021 року.

Головуючий 
Судді