ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року 
м. Київ
Справа №  905/514/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй- головуючий,  О. М. Баранець, В. І. Студенець
за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2020
у складі колегії суддів: І. В. Зубченко - головуючий, А. М. Білецька, О. О. Радіонова
та на рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2020
суддя: М. О. Лейба
за позовом фізичної особи-підприємця Шария Олексія Миколайовича
до виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області
про визнання договору укладеним у запропонованій редакції
за участю представників учасників:
позивача:            не з`явилися
відповідача:   не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Шарий Олексій Миколайович (далі - ФОП Шарий О. М., позивач) звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області (далі - Виконавчий комітет, відповідач) про визнання укладеним між ними договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, у запропонованій позивачем у позовній заяві редакції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляється від укладення з позивачем договору на тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, укладення якого є обов`язковим в силу вимог чинного законодавства, не надає  відповіді на оферту позивачу, створює позивачеві перешкоди у здійсненні господарської діяльності. 

Позивач зазначає, що наявні у нього дозволи Виконавчого комітету Маріупольської міської ради на розміщення засобів зовнішньої реклами відповідно до ст. 5 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ч. 15 ст.  4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» автоматично продовжили свою дію до дня закінчення проведення антитерористичної операції на території м. Маріуполя. 

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарський суд Донецької області від 10.06.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2019, у задоволенні позовних вимог відмовлено. 

Судові рішення мотивовані тим, що підстави для визнання укладеним між сторонами у справі договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів відсутні, оскільки дозволи, які були раніше видані позивачу на рекламні конструкції, втратили чинність (вважаються анульованими, недійсними) з підстав припинення позивачем як фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності з 01.09.2017 - дня припинення ним підприємницької діяльності, нові дозвільні документи на розміщення зовнішньої реклами у позивача відсутні та запропонований позивачем проект договору, укладення якого є предметом спору у цій справі, не містить усіх істотних умов.
Постановою Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 905/514/19 скасовано судові рішення, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова мотивована неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Верховний Суд вказав на те, що обставини наявності у позивача дозволів на розміщення зовнішньої реклами за адресами: пр. Леніна, 108, 104, 111а, вул. Артема, 51, 54, 58, 65, 80, 88, вул. Металургів, 67, 69 та вул. Нахімова, 103 у місті Маріуполі є обставинами, які мають значення для правильного вирішення спору у цій справі.

Верховний Суд визнав передчасними висновки суду про те, що дозволи на розміщення зовнішньої реклами, які були раніше видані позивачу на рекламні конструкції за цими адресами, є анульованими з підстав припинення позивачем як фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності з 01.09.2017 - дня припинення ним підприємницької діяльності, а нові дозвільні документи на розміщення зовнішньої реклами у позивача відсутні.

Верховний Суд вказав на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили обставини переоформлення приватним підприємством «Вест Клайф» виданих раніше позивачеві у справі дозволів на розміщення зовнішньої реклами по спірним рекламним конструкціям у зв`язку з набуттями права власності на ці конструкції. Суди не з`ясували чи були переоформлені зазначені дозволи у зв`язку з набуттям ПП «Вест Клайф» права власності на рекламні конструкції та відповідно не встановили чи підлягали ці дозволи анулюванню у зв`язку з припиненням позивачем підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Верховний Суд у постанові наголосив на тому, що автоматичного анулювання дозвільних документів чинне законодавство не передбачає та вказав на нез`ясування судами попередніх інстанцій прийняття відповідачем, як уповноваженим органом, рішення про анулювання виданих позивачу дозволів на розміщення зовнішньої реклами щодо спірних рекламних конструкцій, з огляду на що суди дійшли передчасного висновку про те, що видані позивачу дозволи на розміщення рекламних конструкцій є автоматично анульованими.

Також Верховний Суд зазначив, що суди не з`ясували на якій підставі позивач користувався місцями розміщення спірних спеціальних конструкцій зовнішньої реклами до моменту їх продажу ПП «Вест Клайф», тобто чи були укладені між сторонами у справі договори про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів (щодо спірних рекламних конструкцій), чи є такі договори діючими, чи припинилася дія таких договорів та з яких підстав. 
Крім того, Верховний Суд вказав на те, що суди не дослідили наведених позивачем поважних причин пропуску строку, що не залежали від нього, на подання листа головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради №30.9-15340-30.6.1 від 07.06.2019 з розрахунком плати за користування місцями розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.04.2020 у справі №905/514/19, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2020, задоволено позовні вимоги позивача. Визнано укладеним договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, в редакції, викладеній в резолютивній частині рішення.

Судові рішення мотивовані наявністю правових підстав для укладення договору, враховуючи наявність відповідних дозволів у позивача та обов`язковість укладення договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд першої інстанції вказує на відсутність рішення про анулювання документа дозвільного характеру дозвільним органом - виконавчим комітетом Маріупольської міської ради та відсутність в матеріалах справи доказів переоформлення дозволів на ПП «Вест Клайф».

Крім того, суд вказує на те, що дозволи позивача на розміщення засобів зовнішньої реклами є дійсними в силу положень ст. 5 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ч. 15 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». 

Місцевий господарський суд зазначив, що умови договору, запропоновані позивачем, відповідають умовам договору, затвердженим рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 22.03.2017 № 46.

Суд першої інстанції вказав на те, що відсутність усіх необхідних даних для заповнення певного розміру орендної плати у договорі не скасовує обов`язку сторін укласти договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, який повинен відповідати договору, затвердженому компетентним органом.

Апеляційний господарський суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, відхилив посилання виконавчого комітету Маріупольської міської ради на те, що ФОП Шариєм О.М. неодноразово порушувались істотні умови раніше укладених договорів,  оскільки зазначене не звільняє Виконавчий комітет від виконання визначеного законом обов`язку щодо укладення договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів.

Також, відхиляючи посилання виконавчого комітету Маріупольської міської ради на те, що позивач є військовослужбовцем, який усупереч діючому законодавству, зокрема Закону України «Про підприємництво» та Закону України «Про запобігання корупції», здійснює підприємницьку діяльність, суд апеляційної інстанції вказав на те, що Шарий О.М. не є особою, якій ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» заборонено здійснювати підприємницьку діяльність під час перебування ним на контрактній службі в Збройних Силах України.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, виконавчий комітет Маріупольської міської ради Донецької області звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2020, постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 у справі №905/514/19, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

З уточненої касаційної скарги вбачається, що вона подається на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач вказує на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновків та не виконано вказівок, викладених в постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №905/514/19.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу позивач вказує на відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги відповідача та скасування законних та обґрунтованих судових рішень.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 137373 Шарий Олексій Миколайович 07.06.2006 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису про державну реєстрацію  2 274 000 0000 011393. 

Виконавчий комітет Маріупольської міської ради рішеннями № 328 від 20.08.2014, №215 від 21.05.2014, № 294 від 16.07.2014 «Про розгляд звернень суб`єктів господарської діяльності щодо розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території м. Маріуполя» продовжив Фізичній особі-підприємцю Шарию Олексію Миколайовичу термін дії дозволів на розміщення  спеціальних конструкцій зовнішньої реклами розміром 3 м на 6 м терміном на п`ять років. 

Відповідно до договорів купівлі-продажу № 05/06 від 05.06.2017, № 20/06 від 20.06.2017, № 12/05 від 12.05.2017 та № 10/07 від 10.07.2017 Фізична особа-підприємець Шарий Олексій Миколайович продав, а Приватне підприємство «Вест Клайф» купило спеціальні конструкції зовнішньої реклами. 

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Шарий Олексій Миколайович 01.09.2017 припинив свою підприємницьку діяльність (номер запису 22740060007011393). 

Судами попередніх інстанцій встановлено відсутність в матеріалах справи доказів прийняття виконавчим комітетом Маріупольської міської ради рішення «Про скасування дозволів на розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами», як це передбачено п. 4.23 Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами на території м. Маріуполя, та доказів прийняття рішення про анулювання документа дозвільного характеру відповідно до ч. 7 ст. 4-1 Закону України « Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

10 липня 2018 року між ФОП Шариєм О.М. та ПП «Вест Клайф» укладені додаткові угоди до зазначених договорів купівлі-продажу, на підставі яких ПП «Вест Клайф» повернуло у власність Шария О.М. частину придбаних рекламних конструкцій, які знаходяться в центральній частині м. Маріуполя. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПП «Вест Клайф» не стало власником спеціальних конструкцій, які є предметом додаткових угод до договорів купівлі-продажу та матеріали справи не містять доказів переоформлення дозволів на розміщення зовнішньої реклами по спірним рекламним конструкціям на ПП «Вест Клайф».

16 липня 2018 року Фізична особа-підприємець Шарий Олексій Миколайович повторно зареєструвався як фізична особа-підприємець. 
26 грудня 2018 року ФОП Шарий Олексій Миколайович звернувся до виконавчого комітету Маріупольської міської ради із заявою на укладання договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів в загальній кількості 14 конструкції, а саме: конструкції зовнішньої реклами згідно з номерами за схемою 982, 1015, 1016, 1017, 1018, 1019, 1020, 1021, 1022, 1023, 1024, 1025, 1026, 1124.

Головне управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради у листі № 30.9-39049-30.1 від 12.02.2019 повідомило ФОП Шария Олексія Миколайовича про недоцільність укладення договору про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів між ФОП Шариєм О.М. та виконавчим комітетом Маріупольської міської ради, оскільки ФОП Шарий О.М. неналежним чином виконував умови укладених раніше договорів про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів та є військовослужбовцем Збройних Сил України, з огляду на що відповідно до ст. 2 Закону України «Про підприємництво» та ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» не може займатися підприємницькою діяльністю.

Оскільки виконавчий комітет Маріупольської міської ради відмовився укласти договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів з ФОП Шариєм О. М., останній звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У разі невизнання стороною договору, укладення якого є обов`язком в силу вимог закону, права іншої сторони на укладення такого договору підлягають захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. 

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України (далі - ГК України) спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. 

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Згідно з ч.ч. 1, 4, 7 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. 

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Закон України «Про рекламу» визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Типові правила розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від  29.12.2003  № 2067 регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Частинами 1, 4 ст. 16 Закону України «Про рекламу» передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Розміщення зовнішньої реклами на пам`ятках національного або місцевого значення та в межах зон охорони цих пам`яток, історичних ареалів населених місць здійснюється відповідно до цього Закону на підставі дозволів, які оформляються за участю органів виконавчої влади, визначених Законом України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до п.п. 3, 24, 32 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». 

Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. 7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» передбачено, що дозвільний орган може анулювати документ дозвільного характеру. Однією з підстав для анулювання дозволу Закон визначає наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дія документа дозвільного характеру припиняється через десять робочих днів із дня прийняття (винесення) дозвільним органом рішення про анулювання такого документа, якщо інше не передбачено законом.

Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами на території  м. Маріуполя, затверджене рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 46 від 22.03.2017 (далі - Положення), регулює відносини між органами місцевого самоврядування та юридичними і фізичними особами, що виникають у процесі розміщення зовнішньої реклами на території м. Маріуполя.

Виконавчий комітет Маріупольської міської ради рішенням № 46 від 22.03.2017 затвердив примірний договір про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, що є додатком 3 до цього рішення.

Згідно з п. 4.13. Положення виконавчий комітет Маріупольської міської ради, відповідно до повноважень, приймає на своєму засіданні відповідне рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні. У разі прийняття рішення про надання дозволу керівник робочого органу протягом п`яти робочих днів підписує обидва примірники дозволу, скріплює їх печаткою робочого органу та готує проект договору на тимчасове користування місцями розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, що перебувають у комунальній власності. Протягом п`яти робочих днів з дня отримання проекту договору замовник підписує його та вносить до міського бюджету встановлену договором плату у повному обсязі або, при наданні розстрочки платежу, перший платіж.

Пунктом 4.22 Положення передбачено, що у разі набуття права власності на рекламний засіб іншою особою або передачі його в оренду дозвіл підлягає переоформленню. Особа, яка набула право власності на рекламний засіб або орендувала його, протягом одного місяця з дня виникнення права власності (користування) рекламним засобом звертається до робочого органу із заявою у довільній формі про переоформлення дозволу. Рішення про переоформлення дозволу або про відмову у його переоформленні приймається виконавчим комітетом Маріупольської міської ради. Відмова у переоформленні дозволу може бути оскаржена у порядку, встановленому законодавством. Переоформлення дозволу фіксується в журналі реєстрації.

У пункті 4.23 Положення вказано, що дозвіл скасовується до закінчення строку дії на підставі рішення виконавчого органу ради за письмовою заявою розповсюджувача зовнішньої реклами, у разі невикористання місця розташування рекламного засобу безперервно протягом шести місяців або не переоформлення дозволу в установленому порядку.

Згідно з п. 6.1. Положення проект договору розробляється робочим органом, узгоджується в юридичному департаменті міської ради та підписується першим заступником міського голови і особою, що розповсюджує зовнішню рекламу в трьох оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один примірник договору надається розповсюджувачу зовнішньої реклами і є підставою для оплати через установу банку, другий примірник знаходиться в робочому органі, третій - передається до департаменту фінансів міської ради для обліку та контролю.

З огляду на зазначене, розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах здійснюється на підставі відповідного дозволу, що надається виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Зміна власника рекламного засобу, на розміщення якого був виданий дозвіл, є підставою для переоформлення цього дозволу. Порядок анулювання документів дозвільного характеру передбачає прийняття (винесення) дозвільним органом рішення про анулювання такого документа, при цьому автоматичного анулювання дозвільних документів чинне законодавство не передбачає. Користування місцями розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами здійснюється на підставі відповідного договору, укладення якого за наявності дозволу є обов`язковим в силу вимог чинного законодавства.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги позивача виходили з того, що дозволи позивача на розміщення засобів зовнішньої реклами є дійсними в силу положень ст.5 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»  та ч. 15  ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», оскільки наявні у позивача спірні дозволи на розміщення засобів зовнішньої реклами автоматично продовжили свою дію до дня закінчення проведення антитерористичної операції на території м. Маріуполя.

Також судами встановлено, що умови договору, запропоновані позивачем, відповідають умовам договору, затвердженим рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 22.03.2017 № 46, редакція договору містить усі істотні умови договору, в тому числі щодо ціни (орендної плати). Розділ 3 (Порядок розрахунків) містить посилання на порядок визначення розміру орендної плати в порядку, встановленому виконавчим комітетом Маріупольської міської ради, що свідчить про досягнення згоди щодо цієї істотної умови.

Як встановлено судами попередніх інстанцій Головним управління містобудування архітектури Маріупольської міської ради міської ради в листі № 30.9-17969-30.1 зазначено розмір плати за користування місцями розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами. 

З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій урахувавши наявність відповідних дозволів у позивача, відсутність укладених договорів, як встановлено судами попередніх інстанцій, обов`язковість укладення договору про користування місцями розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, відповідність умов договору, запропонованих позивачем, умовам договору, затвердженим рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 22.03.2017 № 46, та врахувавши висновки та виконавши вказівки, викладені в постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №905/514/19, повно і всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання укладеним договору в редакції позивача.

Враховуючи викладене, підстава касаційного оскарження з посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 905/514/19, якою направлено справу на новий розгляд, не знайшла свого підтвердження.

Інші доводи скаржника, які наведені в касаційній скарзі, безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, тоді як суд касаційної інстанції, в силу положень ст. 300 Господарського процесуального кодексу України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність. Тому вказані доводи скаржника не можуть бути прийняті Верховним Судом.

Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, які відповідають закону.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч.1 ст. 308 ГПК України).

Згідно зі ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Верховний Суд констатує, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому визначені законом підстави для зміни або скасування судових рішень відсутні.

8. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317  ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 у справі № 905/514/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. О. Мамалуй

Суддя                                                                                          О. М. Баранець

Суддя                                                                                             В. І. Студенець