Постанова
Іменем України
25 січня 2021 року
м. Київ
справа № 211/429/19
провадження № 61-4820св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг»,
третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Неля Сабірівна,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року у складі судді Ткаченко С. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Неля Сабірівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та договору іпотеки,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2019 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» (далі -                               ТОВ «Естейт Селлінг»), третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Н. С., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та договору іпотеки.
В обґрунтування позовних вимог   ОСОБА_1 посилалася на те, що між нею та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк»  (далі - ЗАТ КБ «ПриваБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», 21 лютого 2008 року було укладено кредитний договір 
№ KRKWGA00151055, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 30 374,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 21 лютого 2028 року.
З метою забезпечення виконання кредитного договору, між нею та                             ЗАТ КБ «ПриватБанк» 21 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки 
№ KRKWGA00151055.
Предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки № KRKWGA00151055, є квартира 
АДРЕСА_1 , загальною площею 57,40 кв. м, що належала   ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 
2007 року за реєстровим № 1-830.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість, яка станом на 18 липня 2014 року становила у розмірі 76 551,06 доларів США, що за курсом, встановленим НБУ, становить 891 054,34 грн.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року у справі 
№ 211/1855/13-ц позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № KRKWGA00151055, в розмірі 76 551,06 доларів США, що за курсом, встановленим НБУ, станом на 18 липня 2014 року, складає                               891 054,34 грн, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки 
від 21 лютого 2008 року № KRKWGA00151055) АТ КБ «ПриватБанк». Рішення набрало законної сили 15 травня 2015 року.
У резолютивній частині вказаного рішення зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 
2014 року № 1304-VII.
Разом із тим, у червні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» їй була вручена претензія від 11 липня 2017 року, відповідно до якої АТ КБ «ПриватБанк» без її згоди відповідно до договору купівлі-продажу від 14 березня 2016 року продало ТОВ «Естейт Селлінг» квартиру АДРЕСА_1 . У свою чергу, ТОВ «Естейт Селлінг» 14 березня 2016 року відповідно до договору іпотеки передало АТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку спірну квартиру.
На думку позивача, укладення договору купівлі-продажу суперечить нормам, викладеним у статтях 33, 36 Закону України «Про іпотеку».
Крім того, договір купівлі-продажу укладено з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було тимчасово заборонено відчужувати без згоди власника нерухоме майно, яке є предметом іпотеки і виступає як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, який був наданий в іноземній валюті.
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14 березня 2016 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», та визнати недійсним договір іпотеки квартири від 13 березня 2016 року, укладений між ТОВ «Естейт Селлінг» та АТ КБ «ПриватБанк».
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14 березня                2016 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С., номер запису про право власності 13683766, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 874556112110.
Визнано недійсним договір іпотеки квартири від 13 березня 2016 року, укладений між іпотекодавцем ТОВ «Естейт Селлінг»та іпотекодержателем            АТ КБ «ПриватБанк», серія та номер 614, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, мотивовано тим, що на час укладання спірного договору купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки, набрало законної сили рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року у справі № 211/1855/13-ц, яким встановлено, що квартира 
АДРЕСА_1 , підпадає під дію мораторію, визначеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Встановлений мораторій тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме майно та є правовою підставою, що не дає змоги органам та посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки, вживати заходи з реалізації такого майна.
Таким чином, на думку судів, договір купівлі-продажу квартири від 
14 березня 2016 року, укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» у період дії мораторію. Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не мало права відчужувати спірну квартиру, договір купівлі-продажу квартири від 
14 березня 2016 року не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним, у зв`язку з чим також підлягає визнанню недійсним і договір іпотеки квартири від 13 березня 2016 року, укладений між іпотекодавцем ТОВ «Естейт Селлінг» та іпотекодержателем АТ КБ «ПриватБанк».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
У травні 2020 року справу № 211/429/19 передано до Верховного Суду. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2020 року справу призначено 
судді-доповідачеві Каларашу А. А. та визначено суддів, які входять до складу колегії.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 
400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 
394 ЦПК України).
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень 
АТ КБ «ПриватБанк»  зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на висновок, викладений у постанові Верховного Суду                              від 28 лютого 2018 року у справі № 727/10081/15-ц, який не було враховано судами попередніх інстанцій, та пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме: суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази, зокрема, витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_1 на праві власності належить інше нерухоме майно - житловий будинок із надвірними будівлями за адресою: 
АДРЕСА_2 (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Крім того, суди передчасно дійшли висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та укладений під час його дії. 
Доводи інших учасників справи
У травні 2020 року  ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 ,подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення та оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що посилання відповідача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі                                                   № 727/10081/15-ц є безпідставними, оскільки фактичні обставини справ є різними. 
Доводи, викладені у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди банку з висновками суду у справі № 211/1855/13-ц. Проте відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судами попередніх інстанцій повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 21 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та                             ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір № KRKWGA00151055, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 30 374,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 лютого             2028 року (а.с. 7-10).
З метою забезпечення виконання зобов`язання 21 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки квартири № KRKWGA00151055 (а.с. 11-12).
Предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,40 кв. м, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2007 року за реєстровим № 1-830.
У 2011 році АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.
Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2012 року у справі 2-25/11 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені у повному обсязі (а.с. 77-78).
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2013 року скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 25 січня 
2012 року та призначено справу до судового розгляду. Цивільній справі 
№ 2-25/11 присвоєно єдиний унікальний номер 211/1855/13-ц (а.с. 222).
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року у справі 211/1855/13-ц, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено (а.с. 15-17).
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № KRKWGA00151055, в розмірі 76 551,06 доларів США, що за курсом встановленим НБУ, станом на 18 липня 2014 року становить 
891 054,34 грн, звернуто стягнення на трикімнатну квартиру на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 57,40 кв. м, житловою площею 44,70 кв. м, яка розташована за адресою: кв. АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 21 лютого          2008 року № KRKWGA00151055) АТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження АТ КБ «ПриватБанк» щодо реєстрації права власності у Державній реєстраційній службі України на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: кв. АДРЕСА_1 , від імені ОСОБА_1 , для чого надано право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно з діючим законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в т.ч., але не виключно, заяви, картки, рішення та витяги), надано АТ КБ «ПриватБанк» право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , надати АТ КБ «ПриватБанк» право отримувати довідки в БТІ, з можливістю здійснення АТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»           від 03 червня 2014 року № 1304-VII.
14 березня 2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого продавець -                        АТ КБ «ПриватБанк» передає у власність покупцю - ТОВ «Естейт Селлінг» нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , а покупець - ТОВ «Естейт Селлінг»приймає у власність нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , та зобов`язується сплатити продавцю за нерухоме майно певну грошову суму відповідно до умов цього Договору.
Преамбула договору купівлі-продажу містить посилання на застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені, іпотекодавцем за яким є ОСОБА_1 в договорі іпотеки квартири від 21 лютого 2008 року № KRKWGA00151055.
Згідно з пунктом 4 договору купівлі-продажу, продаж нерухомого майна здійснюється відповідно до заочного рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2012 року у справі 2-25/11.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).
07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 03 червня 2014 року 
№ 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.
За правилами частин четвертої, сьомої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року у справі 211/1855/13-ц, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. 
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № KRKWGA00151055, в розмірі 76 551,06 доларів США, що за курсом, встановленим НБУ, станом на 18 липня 2014 року становить 
891 054,34 грн, звернуто стягнення на кв. АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 21 лютого 2008 року № KRKWGA00151055) АТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.
У вказаному рішенні встановлено, що спірна квартира, що є предметом договору іпотеки, підпадає під дію мораторію, визначеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У зв`язку з цим, у резолютивній частині вказаного рішення зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 
2014 року № 1304-VII.
Таким чином, у цій справі на час укладання спірного договору купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки, набрало законної сили рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року у справі № 211/1855/13-ц, та діяв мораторій, визначений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не мало права відчужувати спірну квартиру у період дії мораторію, а тому право власності ТОВ «Естейт Селлінг» на спірне майно, набуте на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 
2016 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», не може вважатися законним і правомірним. З огляду на зазначене, 
ТОВ «Естейт Селлінг» не набуло права і на передачу квартири в іпотеку.
Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав наявними правові підстави для визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири від 14 березня 2016 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», та договору іпотеки квартири від 13 березня 2016 року, укладеного між 
ТОВ «Естейт Селлінг» та АТ КБ «ПриватБанк», оскільки відчуження (продаж) нерухомого майна відбулося без згоди власника під час дії тимчасової заборони (мораторію), що імперативно заборонено законом.
Крім того, як правильно встановили суди, оспорюваний договір містить посилання на відчуження предмету іпотеки на підставі заочного рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 січня 2012 року, проте ухвалою Довгинцівського районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2013 року зазначене заочне рішення скасовано та призначено справу до судового розгляду, про що АТ КБ «ПриватБанк» був обізнаний, оскільки брав участь у новому розгляді цієї справи.
Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що суди передчасно дійшли висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та укладений під час його дії, є безпідставними, оскільки вказані обставини не є предметом дослідження у цій справі у зв`язку з їх встановленням у рішенні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року у справі № 211/1855/13-ц, яке набрало законної сили.
У вказаному рішенні встановлено, що предмет іпотеки підпадає під дію мораторію, визначеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». АТ КБ «ПриватБанк» вказане судове рішення не оскаржував, а повторне встановлення цих обставин нормами ЦПК України не передбачено (частина четверта статті 82 ЦПК України). Вказане судове рішення має преюдиційне значення для суду при вирішенні цієї справи.
З урахуванням зазначеного, встановивши наявними правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 14 березня 
2016 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг», суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про визнання недійсним також договору іпотеки квартири від 13 березня 
2016 року, укладеного між ТОВ «Естейт Селлінг» та АТ КБ «ПриватБанк».
Доводи касаційної скарги щодо неврахування судами висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі                                               № 727/10081/15-ц є безпідставними, оскільки вказана постанова прийнята за іншими встановленими судами фактичними обставинами справи, які не є тотожними правовідносинами у цій справі.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який, на думку відповідача, свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України 
(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної 
інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
         
О. С. Ткачук