ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20026/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  18 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                                  Безименної Н.В.
суддів                                                                      Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и л а:
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд:
- визнати протиправними і незаконними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не нарахування і не виплати позивачу пенсії з серпня 2016 року по серпень 2020 року, а саме: за 2016 рік - 42805,20 грн., за 2017 рік - 107356,90 грн., за 2018 рік - 139815,12 грн., за 2019 рік - 158930,92 грн., за 2020 р - 108730,52 грн.;
- покласти відповідальність на керівництво Управління ПФУ Солом`янського району м. Києва за подання даних ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в списках осіб, яким (згідно законів України) може бути припинена пенсія;
- зобов`язати відповідача провести з 01.18.2016 по 01.08.2020 р перерахунок та виплату позивачу пенсії, а саме: за 2016 рік - 42805,20 грн., за 2017 рік - 107356,90 грн., за 2018 рік - 139815,12 грн., за 2019 рік - 158930,92 грн., за 2020 р - 108730,52 грн. Всього: 557638,66 грн., з виплатою сум, що встановлює заборгованість за один місяць негайно: 13606,69 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2016 року по серпень 2020 року протиправною, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 серпня 2016 року по серпень 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно надати відповідну заяву до відділу обслуговування громадян №9 (Солом`янський район).
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що перелік документів, згідно існуючого законодавства, які необхідні для отримання пенсійних виплат позивач надав Управлінню ПФУ Солом`янського району м. Києва та виконав усі необхідні дії, передбачені законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 та довідкою ГУ ПФ України в м.Києві від 15.07.2020 №8289, а також є внутрішньо переміщеною особою, згідно з довідкою від 16.08.2016 №3009013882  УПСЗН Солом`янської РДА (а.с.34-36).
16 серпня 2016 року позивач звернувся до Управління ПФУ Солом`янського району м. Києва про взяття його на облік і про перерахування пенсії на картковий рахунок, до якої надав договір з Ощадбанком, довідку внутрішньо переміщеної особою від 16 серпня 2016 року за №3009013882.
Супровідним листом УПФУ міста Черкаси повідомило позивача, що пенсія останньому нарахована до 31 липня 2016 року включно (а.с.41).
22 вересня 2016 року Управління ПФУ Солом`янського району м. Києва отримало атестат від Управління ПФУ в м. Черкасах з означенням нарахованих сум і їх перерахунку на картковий рахунок в ТВБВ №10024/0136 філії - Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк». (а.с.42).
Відповідно до витягу з рішення комісії Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації «Про призначення, відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 31.08.2016 позивачу було призначено (відновлено) виплату пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (а.с.43).
Розпорядженням №81560 від 10 жовтня 2016 року Управління ПФУ Солом`янського району м. Києва призначено позивачу виплату пенсії щомісячно з 01 серпня 2016 року (а.с.44).
В протоколі Управління ПФУ Солом`янського району м. Києва від 12 жовтня 2016 року визначено, що виплати будуть здійснені у спосіб 2 (на картковий рахунок № НОМЕР_2 ) в 11 місяці. Сума нарахувань за серпень, вересень і жовтень (3 місяці) склала 25665,57 грн. (а.с.45).
У зв`язку з не надходженням коштів на картковий рахунок позивача, він звернувся до ГУ ПФ України в м.Києві із заявою від 15 липня 2020 року (зареєстрована 20.07.2020 за №18775/Є-2600-20) щодо причин не переведення заборгованості по пенсійним виплатам своєчасно і щодо сум накопиченої заборгованості по пенсійним виплатам, у відповідь на яку Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 28 липня 2020 року №16594-18775/Є-02/8-2600/20 повідомило позивача, що виплата пенсії припинена 01 листопада 2016 року і для поновлення виплати пенсії необхідно надати відповідну заяву (а.с.46).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати належної позивачу пенсії, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що право на отримання позивачем пенсії відповідачем не заперечується, однак зазначене право було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законам України, тому таке право підлягає відновленню.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 ст.49 наведеного Закону встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що виплата пенсії може бути припинена виключно за рішенням територіального органу Пенсійного фонду або суду у передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» випадках та в інших випадках, передбаченими законами України.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідно до ч.1 ст.1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Перереєстрація безробітних, яких у подальшому було зареєстровано як внутрішньо переміщені особи, здійснюється державною службою зайнятості за місцем перебування фактичного проживання особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено, зокрема, Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, який визначає механізм здійснення контролю за проведенням виплати внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.1 Порядку).
Згідно з п.12 наведеного Порядку соціальні виплати припиняються у разі:
1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;
2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;
3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;
4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;
5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
Апелянт зазначає, що від 28 липня 2020 року №16594-18775/Є-02/8-2600/20 позивача повідомлено про відсутність можливості надати довідку про розмір його пенсії за останні 6 місяців, оскільки виплату пенсії припинено з 01.11.2016 відповідно до електронного обміну з органами управління соціального захисту населення, на підставі п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365. Для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно надати відповідну заяву до відділу обслуговування громадян № 9 (Солом`янський район) за адресою: вул. Керченська, 5 А.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи згідно з рішенням комісії Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації «Про призначення, відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та розпорядженням №81560 Управління ПФУ Солом`янського району м. Києва від 10 жовтня 2016 року (а.с.43-44) позивачу призначено (відновлено) виплату пенсії починаючи з 01 серпня 2016 року.
З наведеного вбачається, що пенсія ОСОБА_1 призначена (відновлена) відповідним рішення комісії Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та безпідставно не нарахована і не виплачена позивачу.
Колегія суддів зазначає, що припинення виплати пенсії за рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та на підставі Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», прямо суперечить нормам Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що рішення про припинення виплати пенсії може бути прийнято виключно територіальним органом Пенсійного фонду або судом та лише у випадках, встановлених ч.1 ст.49 наведеного Закону або, з урахуванням п.5 ч.1 ст.49 вказаного Закону, іншими законами України.
Нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено припинення виплати пенсії у випадках, встановленими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а положеннями інших законів України не визначено такої підстави для припинення виплати пенсії, як встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у зразковій справі №805/402/18, який в силу вимог ч.5 ст.242, ч.3 ст.291 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, при ухваленні рішення у типовій справі.
Щодо посилання апелянта на пропуск позивачем строків, передбачених ч. 2 ст. 122 КАС України, колегія суддів звертає увагу, що про підстави припинення виплати пенсії позивача було повідомлено листом від 28.07.2020 №16594-18775/Є-02/8-2600/20, в той час, як з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду 26.08.2020, тобто в межах встановленого шестимісячного строку, з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2016 року та зобов`язання відновити виплату пенсії позивачу за вказаний період.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в іншій частині не оскаржувалось, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 
Текст постанови виготовлено 18 січня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                Н.В.Безименна

Судді                                                                                                    Л.В.Бєлова

                                                                                                              А.Ю.Кучма