УХВАЛА

11 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 204/5199/20 (2-а/204/106/20)
провадження № К/9901/5821/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Уханенко С. А., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради в особі інспектора з паркування головного спеціаліста Муратова Валерія Федоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,
встановив:
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 24 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради в особі інспектора з паркування головного спеціаліста Муратова В. Ф. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Позивач зверталася до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат.
19 січня 2021 року Третім апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви позивача про винесення додаткового судового рішення.
Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, позивач подала касаційну скаргу.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції виходить із такого.
Третій апеляційний адміністративний суд, відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, виходив із того, що положеннями Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) не передбачено повернення понесених позивачем судових витрат у зв`язку з відмовою у задоволенні позову та апеляційної скарги позивача.
Відповідно до частин першої та другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Приписами статті 139 закріплено положення стосовно розподілу судових витрат.
Із системного аналізу положень статті 139 КАС України вбачається, що повернення понесених позивачем судових витрат у разі відмови у задоволенні його вимог законом не передбачено.
Разом з цим, частиною четвертою статті 48 КАС України обумовлено, що якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Скаржник, як на підставу для повернення суми сплаченого нею судового збору, посилалася на визначення судом першої інстанції без її згоди відповідачем інспектора з паркування - головного спеціаліста Муратова В. Ф. замість визначеного останньою в позовній заяві органу - юридичної особи Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, що, на її думку, є підставою для повернення сплаченої нею суми судового збору.
Водночас, указані доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем у цій справі є суб`єкт владних повноважень - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради в особі інспектора з паркування головного спеціаліста Муратова В. Ф..
Заміна відповідача у справі судом першої інстанції не здійснювалася та відповідна ухвала в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про винесення додаткового судового рішення, вірно застосував положення статті 139 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України, який включає й ухвали суду апеляційної інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України, 
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 204/5199/20 (2-а/204/106/20) за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради в особі інспектора з паркування головного спеціаліста Муратова Валерія Федоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                М. І. Смокович

Судді                                                                                                    О. В. Кашпур

                                                                                                    С. А. Уханенко