Дата документу 22.03.2021 Справа № 334/1811/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/1811/20 Головуючий у 1 інстанції 
№ провадження 22-ц/807/768/21 Гнатюк О.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року                                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Бєлки В.Ю.
Суддів: Кухаря С.В.
Онищенка Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів, посилаючись на те, що вона є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, виконавцем якої є Концерн «Міські теплові мережі».
Зазначає, що 29 жовтня 2015 року між нею та відповідачем укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Договір є чинним на теперішній час, оскільки п. 31 договору зазначено, що договір укладається строком на п`ять років.
Предметом договору є надання відповідачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за які вона зобов`язана сплачувати за встановленими тарифами у строки та у порядку, встановленому у договорі.
Зазначає, що за адресою її проживання, а саме: АДРЕСА_1 , встановлено два засоби обліку гарячої води типу КВ-1,5, заводські номери № 351886, 351901, інформація про які зазначена в договорі (п. 4).
Пунктом 7 договору встановлено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. У разі ненадання показань квартирних засобів обліку виконавець нараховує плату за нормами споживання.
Вказує, що вона щомісяця належним чином виконувала свої зобов`язання за договором - надавала показання засобів обліку гарячої води та здійснювала оплату за надані послуги в обсягах, що відповідали переданим показанням за тарифами відповідача на підставі відповідних рахунків.
Однак, з лютого 2019 року квартирні прилади обліку гарячої води були зняті з обліку в Концерні «МТМ», та відповідач почав нараховувати за послуги з централізованого постачання гарячої води згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. Такий розмір плати за постачання гарячої води суттєво (у вісім разів) перевищує обсяги фактичного споживання гарячої води за попередні періоди.
До теперішнього часу відповідач здійснює нарахування плати за надані послуги з постачання гарячої води по нормам споживання, не зважаючи на наявність у неї квартирного приладу обліку. Показання лічильника відповідач не приймає через свої електронні сервіси та засоби зв`язку. Однак вона продовжує здійснювати зняття показань та їх передачу через поштову скриньку та здійснює оплату згідно з показаннями, розраховуючи самостійно розмір плати.
На неодноразові звернення до відповідача, відділення НКРКП у Запорізькій області, до ГУ Держспоживслужби в Запорізькій області, вона отримувала роз`яснення, зі змісту яких вбачається, що у зв`язку зі змінами в законодавстві зі структури тарифу за послуги з постачання гарячої води була виключена складова витрат виконавців послуг з проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку споживачів. З цих підстав на неї було покладено обов`язок самостійно (за власні кошти) виконати державну періодичну повірку засобів обліку. Тобто відповідач вважає, що у нього відсутні обов`язки, пов`язані з повіркою лічильників споживачів виключно із-за відсутності в тарифі фінансової складової на такі роботи. Однак, з яких підстав відсутній у відповідача обов`язок забезпечити повірку шляхом розпломбування лічильника, фіксування та складання відповідних актів щодо розпломбування, у відповідях не роз`яснено.
Остання повірка лічильників гарячої води відбувалася 25.04.2014, що підтверджується актом технічного обстеження водопроводу від 25.04.2014.
В акті зазначено, що засоби обліку води опломбовані до труби пломбою, яка надана споживачу для зберігання, та попереджено про відповідальність за цілісність засобів обліку води та збереженість пломб, зазначено про те, що пломби можуть бути зняти тільки представником КП «Водоканал», на обліку якого на той час знаходилися лічильники гарячої води.
Відповідно до вказаного акту наступна повірка засобів обліку повинна відбутися у другому кварталі 2018 року, така ж інформація міститься у відповіді відділу НКРЕКП у Запорізькій області № 40-12/2022 від 24.12.2019.
Як зазначено у відповіді відділення НКРКП у Запорізькій області від 24.12.2019 періодична повірка та відповідальність за її своєчасне проведення квартирних приладів обліку води здійснювалась виконавцем такої послуги (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», в редакції, що діяла на час настання строку повірки - II квартал 2018 року.)
Отже на час настання строку чергової повірки засобу обліку гарячої води, саме відповідач зобов`язаний був здійснити повірку.
Пунктом 4 статті 19 договору закріплений аналогічний обов`язок відповідача - «контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж».
В порушення встановлених зобов`язань, відповідач вчасно не здійснив повірку квартирних засобів обліку гарячої води (у другому кварталі 2018 року), належного їй та безпідставно змінив порядок здійснення оплати послуг, що призвело до нарахування завищених розмірів оплати та накопичення заборгованості.
Після отримання в березні 2019 року рахунку на оплату послуг з постачання гарячої води (за лютий 2019 р.), розрахованої без врахування показань лічильника, вона звернулася до відповідача, яким було роз`яснено, що лічильники зняті з абонентського обліку і після повірки будуть знову поставлені на облік. А в цей період плата буде нараховуватися за нормами споживання.
16 травня 2019 року вона звернулася до контакт-центру «15-80» КП «Центр управління інформаційними технологіями» та розмістила заявку на розпломбування лічильника гарячої води.
22 травня 2019 року їй було повідомлено, що вона має самостійно здійснити демонтаж і за власні кошти зробити повірку лічильників.
Однак, позивач вважає, що відповідачем порушені його договірні обов`язки, порушений порядок здійснення подання вимірювальної техніки на періодичну повірку.
Вказує, що вона та її чоловік змушені були змінити свій звичайний життєвий уклад, змушені були встановлювати причини змін нарахування плати за послуги з постачання гарячої води, звертатися з письмовими заявами до відповідача, потім шукати захисту своїх прав в ГУ Держспоживслужби в Запорізькій області, відділенні НКРКП у Запорізькій області, ходити на особисті прийоми, звертатися письмово, надсилати листи та витрачати грошові кошти на оплату послуг поштового зв`язку, що спричиняло душевне хвилювання. Крім того хвилювання викликали й рахунки на оплату послуг, які щомісячно в вісім разів перевищували розмір оплати.
Зазначає, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, яку вона оцінує в 2 027 грн., що дорівнює нормативному прожитковому мінімуму, встановленому на цей час в Україні. Така сума компенсації зможе покрити вказані витрати та компенсувати страждання та хвилювання, які вона зазнала від неправомірних дій відповідача.
Посилаючись на зазначені обставини просила суд зобов`язати відповідача виконати умови договору від 29 жовтня 2015 року в частині забезпечення проведення періодичної повірки засобів обліку гарячої води в квартирі АДРЕСА_1 , зокрема провести розпломбування та демонтаж для повірки та опломбування та монтаж після повірки засобів обліку зі складанням актів; визнати дії відповідача щодо здійснення нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 за період з лютого 2019 року на підставі нормативів (норм) споживання незаконними; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок послуг з постачання гарячої води, наданих позивачу, починаючи з лютого 2019 року, з урахуванням показів засобів обліку гарячої води та стягнути моральну шкоду в розмірі 2 027 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково. 
Зобов`язано Концерн «Міські теплові мережі» виконати умови договору від 29 жовтня 2015 року в частині забезпечення проведення періодичної повірки засобів обліку гарячої води в квартирі АДРЕСА_1 .
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повній мірі дослідженні обставини справи, не надана належна оцінка доказам по справі. Відмовляючи в задоволені вимог щодо визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування за послуги не у відповідності до показів засобів обліку, а за нормами споживання, суд не врахував, що позивачем не оскаржується конкретна сума заборгованості, а лише спосіб нарахування відповідачем вартості наданих послуг. Залишилось поза увагою суду те, що відповідачем не встановлений факт несправності її засобів обліку води, тому нарахування плати за послуги згідно з нормативами споживання є незаконним. Просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволені позову і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Відповідно до відзиву н апеляційну скаргу представника Концерну «Міські теплові мережі» Д.С. Білоус зазначає, що суд першої інстанції встановив всі обставини справи, що мають значення, досліджені всі докази та допитані свідки, тому обставини, які б потребували додаткової перевірки відсутні. Підстави для здійснення перерахунку відсутні, оскільки Порядком від 17.02.2010 № 151 визначено вичерпний перелік підстав із наявністю яких законодавець зобов`язує виконавців послуг з централізованого опалення проводити перерахунок наданої послуги. Не надав також позивач жодних доказів на підтвердження своїх вимог, щодо відшкодування моральної шкоди. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині у випадку неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Судом встановлено, що 29 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до якого зазначено засоби обліку гарячої води та теплової енергії.
Згідно з пп. 10 п.16 договору споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку гарячої води, у тому числі демонтаж, транспортування, монтаж.
Відповідач зобов`язаний згідно з пп. 4 п. 19 вказаного договору контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.
З лютого 2019 року квартирні прилади обліку гарячої води були зняті з обліку в Концерні «МТМ», а відповідач з того часу по теперішній час нараховує плату за надані послуги з централізованого постачання гарячої води згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. 
Остання повірка лічильників гарячої води відбувалася 25 квітня 2014 року, що підтверджується відповідним актом технічного обстеження водопроводу.
Відповідно до вказаного акту наступна повірка засобів обліку повинна відбутися у другому кварталі 2018 року, аналогічна інформація міститься у відповіді відділу НКРЕКП у Запорізькій області № 40-12/2022 від 24 грудня 2019 року.
Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити проведення періодичної повірки засобів обліку гарячої води, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено, що ним вживались дії щодо виконання своїх обов`язків договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, суд першої інстанції вважав, що нарахування відповідачем оплати за комунальні послуги не створюють для позивача будь-яких наслідків, крім рекомендації сплатити нараховану заборгованість. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.
Рішення суду переглядається в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами
Цивільного кодексу України, Законами України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про житлово-комунальні послуги», «Про метрологію та метрологічну діяльність», «Про захист прав споживачів», Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, якою затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Так, пп. 10 п.16 Договору, укладеного між сторонами встановлено, що споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку гарячої води, у тому числі демонтаж, транспортування, монтаж.
Відповідач зобов`язаний згідно з пп. 4 п. 19 вказаного договору контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт,у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.
Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.
Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання.
Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).
Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів облік, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (касаційне провадження № 61-27909сво18) викладено правовий висновок такого змісту: позивач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, виконавцем яких є КП «Компанія «Вода Донбасу», тому саме відповідач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку позивача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не залежить від дій позивача, оскільки стосується правових взаємовідносин виконавця послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування, а позивач має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води.
Таким чином, проведення періодичної повірки, обслуговування засобів обліку води у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж повинен здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, при цьому встановивши, що Концерн «МТМ» не контролювало міжповіркові інтервали і не забезпечило проведення повірки установленого в квартирі позивача лічильника гарячої води, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нарахування відповідачем оплати за комунальні послуги не створюють для позивача будь-яких наслідків, крім рекомендації сплатити нараховану заборгованість, а також що самостійне оспорювання споживачем нарахування заборгованості за житлово-комунальну послугу без пред`явлення вимог про стягнення заборгованості з оплати цих послуг, не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту порушеного права.
Положеннями статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Звернувшись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила суд визнати дії відповідача з нарахування плати за постачання гарячої води на підставі нормативів (норм) споживання незаконними та зобов`язати Концерн «МТМ» здійснити перерахунок плати за послуги з урахуванням показів засобів обліку гарячої води.
Так, пунктом 10 Правил № 630 визначено, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.
Плата за послуги з водопостачання споживачем, у будинку якого встановлений засіб обліку гарячої води, вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630).
Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у будинку квартирі засобу обліку гарячої води, оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.
Непроведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача.
Оскільки відповідачем здійснювалось нарахування позивачу плати за гаряче водопостачання згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку гарячої води, що суперечить пункту 10 Правил № 630, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Колегія суддів вважає, що оскільки відповідач, як виконавець послуг із постачання гарячої води не виконав свій обов`язок щодо повірки засобів обліку води, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Концерну «МТМ» здійснити перерахунок нарахованої оплати послуг за постачання гарячої води за показаннями лічильника, який встановлено в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Що стосується відмови судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог позивача про визнання дій відповідача з нарахування плати за постачання гарячої води на підставі нормативів (норм) споживання незаконними та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок плати за вказані послуги з урахуванням показів засобів обліку гарячої води.
Виходячи із зазначеного, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вказаних позовних вимог - скасуванню із задоволенням позову в цій частині.
Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року в цій справі в частині відмови в задоволенні позову про визнання дій відповідача щодо здійснення нарахування за послуги з постачання гарячої води на підставі нормативів (норм) споживання незаконними та зобов`язання його здійснити перерахунок послуг з постачання гарячої води, наданих позивачу скасувати. 
Визнати дії Концерну «Міські теплові мережі» щодо здійснення нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з лютого 2019 року, на підставі нормативів (норм) споживання незаконними. 
Зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» здійснити перерахунок послуг з постачання гарячої води, наданих ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з лютого 2019 року, з урахуванням показів засобів обліку гарячої води.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 22 березня 2021 року.

Головуючий:                                                              В.Ю. Бєлка
                                                               
Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко