23.02.21
22-ц/812/344/21
Провадження 22-ц/812/344/21 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.

Постанова
Іменем України

23 лютого 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Лівінського І.В., Данилової О.О.,
із секретарем Біляєвої В.М.,
за участю:
представника позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області, ухваленого 20 листопада 2020 року, вступна та резолютивна частини якого проголошені о 13 год. 09 хв., повний текст складений 30 листопада 2020 року, під головуванням судді Семенової Л.М., в приміщенні цього ж суду, у справі №477/615/20, за позовом ОСОБА_2 до Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права на земельну частку (пай), 

в с т а н о в и л а:
У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Первомайської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання права на земельну частку (пай).
Позовна заява мотивована тим, що з 10 жовтня 1995 року вона була прийнята на роботу до колгоспу «Таврія» на підставі розпорядження 10-к від 09 жовтня 1995 року. В цей же день вступила до членів КСП «Таврія» (протокол №4).
14 грудня 1995 року КСП «Таврія» отримало Державний акт про право колективної власності на землю. На час отримання зазначеного державного акту позивачка була зарахована до членів КСП «Таврія», проте їй помилково не видали сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель.
Посилаючись на те, що її право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Таврія» було порушено, просила визнати за нею право на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Таврія», с. Засілля, Вітовського району Миколаївської області, в розмірі 5,89 умовно кадастрових гектарів, за рахунок вільних земель на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області.
18 вересня 2020 року залучено до участі в розгляді справи, в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. 
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розпаювання земель КСП «Таврія», позивачка не була його членом, тому не мала право на земельну частку (пай).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення в повному обсязі її позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неналежним чином досліджено надані докази у їх сукупності.
ОСОБА_2 вважала, що матеріали цієї справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що на час видачі державного акта про право колективної власності на землю вона була членом КСП та помилково не була включена до відповідного списку членів КСП, які мали право на отримання земельних часток (паїв).
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Як видно з матеріалів справи, зокрема записів трудової книжки позивачки, 10 жовтня 1995 року ОСОБА_2 прийнята в колгосп «Таврія», на підставі розпорядження №10-к від 09.10.1995 року «пчеловодом», про що зроблено відповідний запис №37 (а.с.57).
Згодом колгосп реорганізованого у КСП «Таврія», і як видно із запису трудової книжки позивачки, остання з 16 вересня 1996 року по 10 червня 1997 року перебувала членом цього підприємства. 
14 грудня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству «Таврія», на підставі рішення Первомайської селищної ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області, видано Державний акт серії МК №00020 на право колективної власності на землю 4238.6 га, який зареєстровано у «Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю» за №83 (а.с.86-89).
У списку членів та пенсіонерів колгоспу «Таврія», затвердженого рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Таврія» відповідно до протоколу №1 від 20.02.1996 року, ОСОБА_2 не числиться і сертифікат на право на земельну частку (пай) їй не видавався.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377 «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.
Згідно інформації, що міститься у листі Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 22 лютого 2019 року №189/109-19, у «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» запис про реєстрацію сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 відсутній.
Зі змісту листа Відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24 вересня 2020 року №1907/409-20, додатком до державного акта на право колективної власності на землю є список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, однак у відділі наявна лише копія списку членів та пенсіонерів колгоспу «Таврія», затвердженого рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Таврія» відповідно до протоколу №1 від 20 лютого 1996 року. До списку ОСОБА_2 не внесена. 
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
За змістом статей 22, 23 ЗК України , особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».
Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення  до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Отже, головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю.
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц (провадження № 61-7892св18), від 07 березня 2020 року у справі № 396/1683/18-ц (провадження № 61-9879св19).
Встановивши, що станом на 14 грудня 1995 року (дату отримання КСП «Таврія» державного акта на право колективної власності на землю) ОСОБА_2 не була членом колгоспу, внаслідок чого вона не була включена і до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до державного акта на право колективної власності на землю, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» не набула право на земельну частку (пай).
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно записів трудової книжки ОСОБА_2 на час одержання КСП «Таврія» Державного акта на право колективної власності на землю була членом вказаного КСП, є помилковими з огляду на те, що в трудовій книжці міститься запис не про членство в КСП, саме на час одержання підприємством Державного акта на право колективної власності на землю, а про наявність трудових відносин з позивачкою. 
Посилання апелянта на факт визнання позову відповідачем, не є підставою для його задоволення.
Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Таким чином, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, що в даному випадку відсутнє.
За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повний текст судового рішення виготовлено 24.02.2021 р.