Постанова                                                
іменем України
26 січня 2021 року
м. Київ
справа № 643/17392/18
провадження № 51-4185км 20

Верховний Суд колегією суддів Першої  судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,                                           
засудженого                                   ОСОБА_6 ,
(в режимі відеоконференції)
захисника                                        ОСОБА_7 ,
перекладача                                   ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого                     ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220470003652,  за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи без громадянства, уродженця станиці Родниківська Курганинського району 
 
Краснодарського краю Російської Федерації, який місця реєстрації та фактичного місця проживання на території України не має, раніше неодноразово судимий, 
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 187, пунктом 6 частини 2                 статті 115, частиною 2 статті 15 і пунктами 1, 6, 9 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Московського районного суду м.Харкова від 19 червня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за:
-          частиною 4 статті 187 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна;
-          пунктом 6 частини 2 статті 115 КК - до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
-          частиною 2 статті 15 пунктами 1, 6, 9 частини 2 статті 115 КК - до покарання у  виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі частини 1 статті 70 КК ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без зміни. Початок строку відбування покарання визначено обчислювати з часу затримання – 15 липня 2018 року. Зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15 липня 2018 року.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 67 984 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн – моральної шкоди.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він                 27 червня 2018 року приблизно о 07:15, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, маючи умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з проникненням у житло та з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, через паркан проник у двір приватного домоволодіння АДРЕСА_1 , де, скориставшись відчиненими дверима квартири АДРЕСА_2 у вказаному будинку, зайшов у житло шляхом вільного доступу і на кухні побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 .  Далі з метою досягнення злочинного результату, діючи з прямим умислом, спрямованим на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, раптово та несподівано із значною силою завдав одного удару ОСОБА_9 невстановленим предметом по голові, від якого остання впала на підлогу та короткочасно втратила свідомість.
ОСОБА_6 , скориставшись безпорадним станом потерпілої, перемістив її на ліжко в кімнату, де зняв з неї одяг та зв`язав руки і ноги носильними речами та шнуром від зарядного пристрою.
У цей час до вищевказаного домоволодіння повернувся ОСОБА_10 , який, побачивши в будинку сторонню особу,  поцікавився, що той робить у його будинку. У цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 з корисливих мотивів. Реалізуючи вказаний намір, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, розуміючи, що від його дій можуть настати особливо тяжкі наслідки у вигляді позбавлення життя потерпілого, та бажаючи настання зазначених наслідків, висловлюючи вимогу передати йому грошові кошти, ОСОБА_6 кухонним ножем, який він взяв на кухні вказаного будинку, заподіяв ОСОБА_10 трьох різаних ран на лівій руці та п`ятьох колото-різаних ран на передній поверхні живота. Проникаючі колото-різані поранення на передній поверхні живота і проникаючі колото-різані поранення на спині в ОСОБА_10 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого. Причиною смерті ОСОБА_10 стали численні колото-різані поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів черевної порожнини, які супроводжувалися кровотечою, що призвело до масивної крововтрати.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство двох осіб з корисливих мотивів, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 та завдав їй кількох ударів дерев`яною палицею по кистям зв`язаних рук, заподіявши ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого висловив вимогу передати йому цінності та грошові кошти. Потерпіла ОСОБА_9 , реально сприймаючи погрози про застосування до неї насильства, небезпечного для життя та здоров`я, з боку ОСОБА_6 , побоюючись за своє життя та здоров`я, повідомила останньому про 1200 грн, які знаходились у гаманці в коридорі.
Після цього ОСОБА_6 заволодів вказаними грошима, а також іншими речами, спричинивши своїми протиправними діями потерпілим матеріальної шкоди на загальну суму  1244 грн.
Перебуваючи тривалий час у зазначеній квартирі ОСОБА_6 відшукував гроші та майно, вживав їжу, прав та сушив свій одяг, після чого, приблизно о 14:00 цього дня продовжив реалізовувати злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство двох осіб з корисливих мотивів. Для цього ОСОБА_6 повернувся до кімнати, де зв`язаною на ліжку лежала ОСОБА_9 , затягнув останню до ванної кімнати та, не розв`язуючи рук та ніг потерпілої, поклав її у ванну, попередньо закривши зливний отвір. Розуміючи, що ОСОБА_9 внаслідок похилого віку, завданих ним ударів і тривалого перебування в знерухомленому та зв`язаному положенні перебуває в безпорадному стані та не зможе самостійно вибратися з ванни, наповненої водою, з метою позбавлення життя потерпілої, шляхом її утоплення включив гарячу воду. Після чого, переслідуючи мету приховання вчинених злочинів, пошкодження та знищення їх слідів, зміни обстановки у вказаному будинку, яка утворилася на місці вбивства потерпілих, та уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 зібрав ковдри, носильні речі із шаф та вішаків, розташованих у квартирі, скинув їх на підлогу у житловій та ванній кімнатах та, за допомогою запальнички підпалив вказані речі, після чого закрив двері ванної кімнати і залишив будинок, замкнувши ключем вхідні двері.
Згідно з висновком судової пожежно-технічної експертизи № 15989 від 24 вересня 2018 року осередкова зона пожежі розташована в кімнаті №5 будинку за вищевказаною адресою, технічною причиною виникнення пожежі в житловому будинку є займання горючих матеріалів (побутових речей та меблів) в осередковій зоні пожежі під впливом групи джерел запалювання «відкритий вогонь».
У результаті пожежі, вчиненої ОСОБА_6 , було пошкоджено житловий будинок, а розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пожежі власнику, становить 66 740 грн.
Після вчинення кримінальних правопорушень, вважаючи, що його умисел реалізований у повному обсязі, ОСОБА_6 безперешкодно зник з місця вчинення злочинів, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, однак його умисел на спричинення смерті ОСОБА_9 не був доведений до кінця, так як потерпілій вдалося вибратись до виходу з будівлі, де приблизно о 14:45 свідок ОСОБА_11 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , побачив дим, який виходив з вікон будинку, та, почувши крики ОСОБА_9 про допомогу, зайшов на територію вказаного домоволодіння, відчинив вхідні двері квартири, ключем, який ОСОБА_6 , залишаючи приміщення, залишив у замковій шпарині, та допоміг ОСОБА_9 покинути палаючий будинок, тим самим врятувавши її життя. Крім того, смерть ОСОБА_9 не настала завдяки вчасно наданій медичній допомозі (т.3, а.с.130-142).
Вказані дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано, як умисне вбивство, вчинене з корисливих мотивів; як закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, вчинене з корисливих мотивів; як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я осіб, які зазнали нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року вирок Московського районного суду м.Харкова від 19 червня 2019 року щодо ОСОБА_12 залишено без зміни. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу апеляційного суду та прийняти рішення про заміну довічного позбавлення волі на певний строк. При цьому вказує на неправильну кваліфікацію його дій судом першої інстанції та зазначає,  що у нього не було наміру вбивати потерпілих. 
На обґрунтування своєї позиції засуджений вказує, що ОСОБА_10 напав на нього і він був вимушений захищатись, тому взяв на кухні ножа та завдав ударів, оскільки потерпілий вагою більший за винного. Крім того, вказує, що жодних тілесних ушкоджень не заподіював ОСОБА_9 , а навпаки намагався врятувати її, завів у ванну кімнату, де було мало диму, а тому, на думку засудженого, в його діях відсутній замах на вбивство ОСОБА_9 .
Також засуджений просить суд взяти до уваги, що він сприяв розкриттю злочинів, зазначає, що шкодує про вчинене, щиро  розкаюється в тому, що трапилось. Вказує на свій похилий вік і тяжкі хвороби серця та легенів, відкриту форму туберкульозу. Просить призначити покарання, не пов`язане з довічним позбавленням волі.
Захисник у своїй касаційній скарзі просить змінити ухвалу апеляційного суду та виправдати її підзахисного за частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 15 і пунктами 1, 6, частини 2 статті 115 КК.Крім того, просить перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з пункту 6 частини 2 статті 115 КК на частину 1 статті 119 КК. 
При цьому, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зазначає, що ОСОБА_6 захищався від нападницьких дій ОСОБА_10 , а настання смерті потерпілого не охоплювалось умислом її підзахисного, адже умисел було спрямовано на отримання їжі.
Також захисник вказує на те, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_6 страждає на хронічні психічні захворювання у формі десоціального розладу особистості, йому 62 роки, у нього хворе серце, він переніс туберкульоз легенів, а тому довічне позбавлення волі буде занадто суворим покаранням.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та захисника, які підтримали свої касаційні скарги та касаційні  скарги один одного, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.
Мотиви Суду.
Відповідно до частини 1 статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак під час касаційного розгляду суд не має права досліджувати докази, тобто фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню.
Суд не може перевіряти будь-які докази, а також приймати нові докази, які не були предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій. Крім того, не має права встановлювати та визнавати обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому такі доводи в касаційній скарзі не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки суд не вправі виходити за межі фактів та обставин, установлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, тобто перевіряти доказ на несумлінність, точність і несуперечність з фактичними обставинами справи, а також зіставляти ці дані з іншими доказами.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з пред`явленим йому обвинуваченням, стверджує, що в нього не було умислу на вбивство двох осіб та корисливого мотиву, оскільки потерпіла сама дала йому гроші, при цьому зазначає, що від ОСОБА_10 він захищався та не хотів його вбивати.
Однак зазначені доводи засудженого, наведені у касаційній скарзі, є безпідставними з огляду на таке.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, заслухавши показання самого винного, потерпілої, свідків та дослідивши письмові докази у кримінальному провадженні, обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку належні та допустимі докази.
Зокрема, показання потерпілої, яка показала суду, що ОСОБА_6 завдав їй удару, від якого вона втратила свідомість, і коли прийшла до тями, то вже була зв`язана у ліжку, чула, як прийшов її чоловік і засуджений взяв ножа на кухні, а також звуки падіння й боротьби з іншої кімнати. Винний питав у неї, де гроші, та погрожував їй розправою. ОСОБА_6 сам повідомив, що вдарив її чоловіка, а вона чула, як ОСОБА_10 просив викликати лікарів та просив про допомогу, ще ОСОБА_9 бачила в коридорі калюжу крові. Потім ОСОБА_6 заштовхав її у ванну кімнату, поклав до ванни у зв`язаному стані, закрив злив та включив набиратися воду. Все це відбувалось приблизно протягом 6 годин. ОСОБА_6 шукав гроші, збирав речі до спортивної сумки, вживав їжу, прав свої речі, а потім приніс якісь речі з кімнати, закрив вікно у ванні, підпалив речі, закрив двері та зник. Їй вдалось врятуватись, вона вийшла з ванної, а потім біля будинку побачила молодого чоловіка та попросила про допомогу.
Свідок ОСОБА_11 , який врятував ОСОБА_9 , суду показав, що був неподалік домоволодіння на АДРЕСА_1 , побачив дим та зрозумів, що там пожежа, а увійшовши на подвір`я, почув крики жінки про допомогу. Він побачив ключ у замку, відчинив двері та витягнув з диму жінку, яка була оголена і у якої були зав`язані ноги.
Свідок ОСОБА_13 суду показала, що наприкінці червня 2018 року бачила підозрілого чоловіка, звернула на нього увагу, бо він був одягнутий не по сезону, оглядався дивно на інших людей та ночував у кущах. Потім вона дізналась про вбивство на                 вул. Сабурівській, поліція показала їй фоторобот підозрюваного чоловіка, в якому вона впізнала чоловіка, якого бачила напередодні.
Крім того, суд надав належну оцінку і письмовим доказам, а саме протоколу огляду місця події від 27 червня 2018 року з додатками до нього (т.1, а.с. 137-207), матеріалам ГУ державної служби з надзвичайних ситуацій за фактом пожежі на             вул. Сабурівській, 1 у м. Харкові (т.2, а.с. 2-5), протоколу пред`явлення ОСОБА_6 для впізнання потерпілій ОСОБА_9 від 15 липня 2018 року (т.2, а.с. 7-10), протоколу затримання ОСОБА_6 , згідно зі статтею 208 КПК від 15 липня 2018 року (т.2,              а.с. 12-15), протоколу огляду місця події від 15 липня 2018 року (т.2, а.с. 18-32), протоколу огляду речей від 16 липня 2018 року (т.2, а.с. 48), протоколу пред`явлення речей для впізнання від 15 липня 2018 року (т.2, а.с. 33-40), протоколу пред`явлення речей для впізнання від 15.липня  2018 року (т.2, а.с. 41-47), протоколу пред`явлення речей для впізнання від 16 липня 2018 року (т.2, а.с. 49-55), висновку експерта №10-12/1388-с/18 від 30 серпня 2018 року (т.2, а.с. 72-76), висновку експерта №17-112-МКС/1388-С/18 від 13 липня 2018 року (т.2, а.с.83-89), висновку експерта №16/1907-С/18 від 03 липня 2018 року (т.2, а.с. 82), висновку експерта №13/994-С/18 від 01 серпня 2018 року (т.2, а.с. 85-86), протоколу проведення слідчого експерименту від 20 серпня 2018 року (т.2, а.с. 87-88), висновку експерта №10-14/27/10-12/1388-с/18 від 27 вересня 2018 року (т.2, а.с. 91-92), висновку експерта №09/1531-с/2018 від 06 липня 2018 року (т.2, а.с. 93-94), протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 02 жовтня 2018 року з фототаблицею до нього (т.2, а.с. 95-104), висновку експерта №09/1788-с/18 від 23 листопада 2018 року (т.2, а.с. 108-110), висновку судової пожежно-технічної експертизи №15989 від 24 вересня 2018 року (т.2, а.с. 111-119), висновкам експерта №14/647-С/18, №14/645-С/18, №14/644-С/18, №14/646-С/18  від 27 липня 2018 року (т.2, а.с. 125-139), висновку експерта №14/951-С/18 від 14 листопада 2018 року (т.2, а.с. 141-143), висновку експерта №17-164-МКС/18 від 02 листопада 2018 року (т.2, а.с. 145-149), висновку експерта №3898 від 18 жовтня 2018 року (т.2, а.с.152-157), висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №18428/25347 від 26 листопада 2018 року та фототаблицею до нього (т.3, а.с.2-42), даним з УОАЗОР ГУНП в Харківській області та DVD диском з записом викликів оператора «102» 27 червня 2018 року за подіями, що сталися на вул. Сабурівській, 1 у м. Харкові  (т.3, а.с. 47-48), даним КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (т.3, а.с. 51), копії карти виїзду БШМД за місцем вчинення злочинів (т.3, а.с. 52-53), протоколам огляду предметів від 18вересня 2018 року, 26 листопада 2018 року та постановам про передачу речових доказів на відповідальне зберігання (т.3, а.с. 54-69).
Такі докази у своїй сукупності надали можливість місцевому суду дійти висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 187, пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 15 і пунктами 1, 6 частини 2 статті 115 КК.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду. При цьому належним чином дослідив та проаналізував вказані докази і правильно дійшов висновку про винуватість ОСОБА_6  у вчиненні інкримінованих йому протиправних діянь.
Доводи про невинуватість ОСОБА_6 , зазначені в касаційних скаргах засудженого та його захисника, за своїм змістом аналогічні тим доводам, на які сторона захисту посилалась під час апеляційного розгляду.
Суд апеляційної інстанції надав належні та вмотивовані відповіді на доводи в апеляційній скарзі засудженого, при цьому проаналізував показання свідків, висновки експертів, співставив їх з показаннями потерпілої та письмовими доказами у кримінальному провадженні. 
Так, спростовуючи доводи сторони  захисту про неправильну кваліфікацію  дій ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції зазначив, що для відмежування умисного вбивства від вбивства через необережність слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу винного. 
Спростовуючи доводи сторони захисту про самозахист ОСОБА_6 від нападницьких дій ОСОБА_10 , колегія суддів апеляційного суду проаналізувала, при цьому, показання потерпілої ОСОБА_9 , співставила з висновками судово-медичних експертиз та зазначила, що обвинувачений удари завдавав у життєво важливі органи. Так, ОСОБА_10 було заподіяно п`ять колото-різаних ран на передній поверхні живота, з яких два - проникаючих в черевну порожнину з ушкодженням селезінки та тонкого кишечника; одну колото-різану рану на грудній клітці; дві колото-різаних рани на спині, проникаючі в черевну порожнину з ушкодженням лівої нирки, та три різані рани на лівій руці. Проникаючі колото-різані поранення на передній поверхні живота і проникаючі колото-різані поранення на спині в ОСОБА_10 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого; три різані рани на лівій руці мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Локалізація і характер різаних ран на правій руці у ОСОБА_10 не виключає їх утворення також і при самообороні. Разом з цим, у обвинуваченого тілесні ушкодження, характерні для самооборони, відсутні. Причиною смерті ОСОБА_10 стали численні колото-різані поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів черевної порожнини, яке супроводжувалося кровотечою і призвело до масивної крововтрати. Тому апеляційний суд дійшов висновку, що доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність умислу на позбавлення життя потерпілого є неспроможними, оскільки про дійсний умисел особи свідчать її дії.
Крім  того, як убачається з наведених доказів, ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_10 11 колото-різаних поранень з достатньою силою ножем, який він заздалегідь взяв на кухні, та певний час очікував на повернення останнього.
Тобто характер заподіяних ножових поранень, їх локалізація та ступінь тяжкості, а також факт тривалого перебування обвинуваченого (з 07:15 до 14:00) в будинку потерпілих та ненадання медичної допомоги потерпілому, невжиття заходів щодо виклику швидкої медичної допомоги й залишення потерпілого в безпорадному стані у цьому конкретному випадку дають підстави зробити висновок про спрямованість умислу ОСОБА_6 на вбивство ОСОБА_10 .
З матеріалів провадження вбачається, що конкретні дії обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_10 у ході конфлікту, встановлені під час судового розгляду з показань самого обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 , досліджених протоколів слідчих експериментів за участю ОСОБА_6 , протоколів огляду місця події, а також відсутність у обвинуваченого тілесних ушкоджень (за медичною допомогою не звертався) вказують на те, що у справі немає необхідних та достатніх підстав для встановлення в діях ОСОБА_6 ознак необхідної оборони.
При цьому, як установлено судом, ОСОБА_10 не здійснював суспільно небезпечного посягання, яке було б необхідно негайно припинити або запобігти йому, проте, незважаючи на відсутність вищевказаних обставин, ОСОБА_6 було заподіяно проникаючих ударів ножем потерпілому, у тому числі в ділянки живота та спини, від яких останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть. Цілеспрямовані дії обвинуваченого, які було ним вчинено не в межах необхідної оборони, свідчать про наявність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілому.
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій,  поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Суди правильно надали доказам оцінку та з урахуванням показань потерпілої та свідків, у колегії суддів не викликає сумнівів, що дії ОСОБА_6 були спрямовані саме на вбивство ОСОБА_10 , а доводи сторони захисту про самооборону засудженого не знайшли підтвердження під час перевірки матеріалів провадження.
Твердження сторони захисту, що ОСОБА_6 не вчиняв нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, були ретельно перевірені колегією апеляційного суду.
Як установлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_6 для заволодіння майном потерпілих, через паркан проник у двір приватного домоволодіння подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_6 , побачивши на кухні жінку, раптово та несподівано для потерпілої, підійшов до неї та із значною силою завдав одного удару по голові, від якого остання впала на підлогу та короткочасно втратила свідомість ОСОБА_6 , скориставшись безпорадним станом потерпілої, перемістив останню на ліжко в кімнату, де зняв з неї одяг та зв`язав руки і ноги носильними речами та шнуром від зарядного пристрою. Тобто однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу придушити опір потерпілого й запобігти його протидії нападу.
Колегія суддів погоджується з апеляційним судом, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 КК, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів статті 94 КПК .
Спростував апеляційний суд і доводи сторони захисту щодо відсутності умислу у ОСОБА_6 на умисне вбивство двох осіб з корисливих мотивів.
Так, апеляційний суд дійшов висновку, що, погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, які остання сприймала реально, ОСОБА_6 вимагав у неї грошові кошти та намагався довести свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство двох осіб з корисливих мотивів, шляхом утоплення останньої. Задля цього обвинувачений перетягнув потерпілу до ванної кімнати, включив воду, залишив  у ванній із закритим зливом у безпорадному стані та зв`язану, при цьому вона повністю була позбавлена можливості чинити супротив.
Як установлено судом, заволодівши майном потерпілих та виконавши всі дії, які вважав за необхідне, діючи з метою приховування слідів злочинів, ОСОБА_6 здійснив підпал домоволодіння та покинув будинок, зачинивши двері домоволодіння на ключ із зовнішньої сторони будинку, що також підтверджує наявність у обвинуваченого умислу на умисне вбивство двох осіб з корисливих мотивів. Однак, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілій вдалося перекрити кран подачі гарячої води, загасити осередок загоряння на підлозі ванної кімнати та вибратись до виходу з будівлі, де приблизно о 14 год. 45 хв., свідок ОСОБА_11 допоміг ОСОБА_9 покинути палаючий будинок, тим самим врятувавши її життя. Крім того, смерть ОСОБА_9 не настала завдяки вчасно наданій медичній допомозі.
Таким чином, колегія суддів погоджується з наданим ретельним аналізом доказів судом апеляційної інстанції та вважає, що у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, які згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» вказують на винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 187, пунктом 6 частиною 2 статті 115, частиною 2 статті 15 і пунктами 1, 6 частини 2 статті 115 КК.
Суд апеляційної інстанції належним чином зважив на доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника, які по суті є аналогічними доводам, зазначених у касаційних скаргах, належним чином спростував їх та обґрунтовано залишив без задоволення апеляційні скарги сторони захисту.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , не встановлено.
Між тим касаційні скарги як засудженого, так і захисника містять доводи про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого.
Однак такі доводи є неспроможними виходячи з наступного.
 
Колегія суддів вважає, що  суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про залишення вироку районного суду без зміни, оскільки правильно призначене покарання сприяє дотриманню принципу його індивідуалізації, більш успішному досягненню мети виправлення та перевиховання засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі, зважив на характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, ступінь тяжкості вчинених злочинів, наслідки від злочинів.
Урахував суд обставини скоєного, зазначивши, що обвинувачений не висловив жалю про скоєне,  щирого каяття,  при цьому під час скоєння злочину господарював у домі, вишукував собі їжу, прав свої речі. Також судом було враховано дані про особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується задовільно, згідно з висновком судово-психіатричної експертизи страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує та на час інкримінованих йому злочинів міг керувати своїми діями та розумів їх.
Таким чином, не заслуговують на увагу твердження захисника, що суд не взяв до уваги психічне захворювання її підзахисного, оскільки всі дані про особу було враховано та перевірено судом апеляційної інстанції, який у своєму рішенні додатково зазначив, що ОСОБА_6 скоїв злочин майже через 10 днів після звільнення з місць позбавлення волі, де реально відбував покарання за корисливі злочини та злочини проти статевої недоторканості, що свідчить про його суспільну небезпечність.
Не залишились поза увагою апеляційного суду і твердження захисника про активне сприяння розкриттю злочинів, визнання своєї вини та щире каяття винного.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що як у суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав, не висловив щирого жалю з приводу наслідків його злочинної діяльності.
Тобто, покарання, призначене ОСОБА_6 у виді довічного позбавлення волі, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. 
Отже, колегія суддів не вбачає недотримання судами визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). 
Таким чином, колегією суддів не встановлено порушень вимог закону під час перевірки кримінального провадження щодо засудженого ОСОБА_6 .
На підставі наведеного касаційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають, а ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням вимог статті 419 КПК і є законною, вмотивованою та обґрунтованою.
 
Керуючись статтями 433, 434,436, 441,442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу та касаційну скарга його захисника -  без задоволення.  
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                              ОСОБА_3