ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/96/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  24 лютого 2021 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,
за участі секретаря судового засідання                                        Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від    14 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

  ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (відповідач 1), Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (відповідач 2), в якому просив, з урахуванням заяви про зміну предмету позову:
-          визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, яка оформлена листом № 15/2-4698 від 10.12.2019, в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015;
-          зобов`язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015;
-          зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІ групи інвалідності 28.08.2019, відповідно до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги з огляду на те, що після первинного встановлення ІІІ групи інвалідності, за наслідками повторного огляду МСЕК у 2019 році, позивачу установлено ІІ групу інвалідності та більший відсоток втрати працездатності, у строк понад два роки. Позивач наголошував на тому, що ні Закон України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію», ні Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 не містять обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності після первинного встановлення втрати працездатності. Крім того, перелік підстав, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і такі підстави у позивача відсутні, а тому, на його думку, він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону               № 565-XII.Також, позивач зазначив, що у порушення вимог Порядку № 850, відповідач не прийняв рішення за наслідками розгляду документів, а лише надіслав лист.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 р. позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, оформлену листом № 15/2-4698 від 10.12.2019, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.
Зобов`язано Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області надіслати до Міністерства внутрішніх справ України заяву ОСОБА_1 з доданими документами та висновок щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи ОСОБА_1 про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності і прийняти рішення відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та п.9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.02.2021.
У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Позивач та Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308  КАС України,  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 04.10.1982 по 19.12.2002, що підтверджується трудовою книжкою та довідкою відповіча 2 від 11.08.2020 № 14/7-267.
У період з 06.06.1986 по 25.06.1986, позивач виконував службові обов`язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.04.2019, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії.
18.05.2004 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 463663, позивачу з 28.08.2019 встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язану з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
У зв`язку з цим, позивач звернувся до Ліквідаційної комісії   управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області із заявою (вх. від 08.10.2019 № 1/3-551) про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності. До заяви додав копії: паспорта та РНОКПП; довідок МСЕК; довідки з НАСК «Оранта»; індивідуальної програми реабілітації та свідоцтва про хворобу; довідку з банку; експертного висновку; довідки ДПС; чорнобильського посвідчення; посвідчення інваліда війни; довідки про банківський рахунок.
Листом від 10.10.2019 № З-277, відповідач 2 повідомив, що позивач не відноситься до працівників міліції, оскільки проходив службу та був звільнений з посади командира відділення СДПЧ-1 м. Черкаси Придніпровського району, зі спеціальним званням «прапорщик внутрішньої служби», а тому на нього не поширюються норми Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.
Отримавши вказаний лист, позивач повторно звернувся до відповідача 2 із заявою від 25.10.2019.
05.11.2019 відповідачем 2, на підставі п. 3.2. Порядку № 850, складено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності.
Вказаний висновок разом з поданими позивачем документами направлений Департаменту фінансово-облікової політики МВС України.
За наслідками розгляду документів, Департамент фінансово-облікової політики МВС України, листом від 10.12.2019 № 15/2-4698, повернув матеріали до Ліквідаційної управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, вказавши, що відповідно до Порядку № 850, відсутні підстави для   призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
Вважаючи протиправною відмову відповідача 1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ груп інвалідності, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:
-          за колишніми працівниками органів внутрішніх справи, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої   Законом № 565-XII, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850;
-          позивачу встановлено інвалідність під час проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, а тому, за висновками суду першої інстанції, останній має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої   Законом № 565-XII, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850;
-          після надходження передбачених Порядком № 850 документів, МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, чого, у даному випадку, зроблено не було, а надано відповідь у формі листа;
-          Законом № 565-XII, не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
Апелянт наголошує на наступному:
-          позивач не належить до категорії працівників міліції, оскільки мав спеціальне звання «внутрішньої служби»;
-          питання про прийняття рішення за наслідками розгляду відповідної заяви особи про призначення одноразової грошової допомоги носить дискреційних характер.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно норм ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (далі - Закон № 565-XII), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
У подальшому, Верховною Радою України 02.07.2015 було прийнято Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень якого, передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
На виконання пункту 2 розділу II Прикінцевих положень Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції, Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 850, що набрав чинності з 31.10.2015, за змістом п. 1 якого, даний порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Згідно з п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
За п. 3 Порядку № 850, визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності (200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи).
Відповідно до п. 7 Порядку № 850, визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.
Згідно з приписами п. 8 Порядку № 850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
МВС в місячний строк після надходження, зазначених у пункті 8 Порядку № 850, документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 вказаного Порядку № 850).
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з виконання службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто, під час проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, а тому, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав на те, що останній має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої   Законом № 565-XII, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.
Не є визначальним, у даному випадку, те, що позивач отримав інвалідність під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, адже він виконував там роботи відповідно до покладених на нього обов`язків, під час служби в органах внутрішніх справ.
До того ж, слід врахувати, що Указом Президента України від 27.01.2003 № 47/2003 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління в сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій», органи і підрозділи Державної пожежної охорони виведені зі складу МВС і переданні до складу МНС України, тобто, в 2003 році, однак, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений у 2002 році і посада прапорщика внутрішньої служби рівнозначна посаді старшини міліції, на що також було звернуто увагу і судом першої інстанції. 
Крім того, у   рішенні Конституційного суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99   у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої  статті 22 Закону України «Про міліцію»   та частини сьомої   статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку»   (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
З наведених вище норм порядку слідує, що після надходження передбачених Порядком № 850 документів, МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, однак, у даному випадку, лист відповідача 1 від 10.12.2019 № 15/2-4698, за наслідками розгляду документів позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги, за змістом та формою не може вважатись рішенням про відмову у розумінні вищевикладених норм, оскільки відповідач 1 не прийнявши за результатом розгляду документів жодного з рішень та повернувши відповідачу 2 матеріали про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, діяв всупереч вимогам п. 9 Порядку № 850.
До того ж, повертаючи листом від 10.12.2019 № 15/2-4698 відповідачу 2 матеріали про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач 1 керувався положеннями п. 4 Порядку № 850, якими передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Сторона МВС України наголошує увагу на тому, що, оскільки повторний огляд МСЕК із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності відбувся більш, ніж через 2 роки після первинного огляду МСЕК, яким позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, останній не має правових підстав для отримання грошової допомоги в більшому розмірі.
Колегія суддів наголошує на тому, що Законом № 565-XII не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.
Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, а саме: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги. Підстави, з якої виходив відповідач, відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, вказана норма не містить.
З урахуванням того, що відповідач 1 не навів, визначених у пункті 14 Порядку № 850 підстав для відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення такої допомоги.
Отже, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям компетентним на те органом (МВС України), як вже зазначалось вище, відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), проте, у спірному випадку, відповідач одне із передбачених законодавцем рішень за результатами розгляду питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не прийняв. Відповідь за результатами розгляду питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги надана у формі листа. Тобто, фактично, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.
Щодо доводів апеляційної скарги про втручання суду першої інстанції в дискреційні повноваження МВС України, колегія суддів зазначає, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. За наведеного, зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи ОСОБА_1 про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності і прийняти рішення відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" та п. 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, з урахуванням висновків суду, не є втручанням у дискрецію суб`єкта владних повноважень, адже суд не надавав вказівки прийняти конкретне рішення, однак, вказав на необхідність врахування наданих судом висновків, задля уникнення повторної відмови заявнику з тих саме підстав та ініціювання нового судового процесу. 
Вирішення центральним органом виконавчої влади індивідуальних питань заявника виключно на основі суб`єктивних уявлень та припущень, без належного обґрунтування з взаємоузгодженістю із нормами законодавства, суперечить визначним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, принципам обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності та пропорційності.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги, фактично, зводяться до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.
При розгляді апеляційної скарги у даній справі, колегією суддів також враховані правові позиції, висловлені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі № 823/2227/17.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх непідтвердженість матеріалами справи.
За правилами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                            
Керуючись ст. ст. 242, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

        
       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені  ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                          О.М. Ганечко

Судді                                                                                                       В.В. Кузьменко 

                                                                                                    Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 24.02.2021.