П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/1582/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції:  Вільчинський Олександр Ванадійович 
          Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 

24 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Міністерства оборони України  на  рішення   Вінницького окружного адміністративного суду  від  07 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправним і скасувати п. 6 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 № 16, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 17.12.2019, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини; 
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 як військовослужбовцю за контрактом одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 17.12.2019, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб на 01.01.2019.    
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції та, з посиланням на практику Верховного Суду, викладену, зокрема, у справах № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17), № 760/11440/17 (№ К/9901/41104/18), № 640/1596/19 (№ К/9901/35179/19) та № 825/1380/18 (№ К/9901/58213/18), вважає, що у позивача немає права на отримання одноразової грошової допомоги понад дворічний строк, встановлений законом.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу у Військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, що підтверджується довідкою від 22.01.2020 № 43.    У період з 06.04.2015 по 02.06.2015 підполковник ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області, що підтверджується відповідною довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2019 №583.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми від 16.05.2016 № 350/135/1/1750/пс ОСОБА_1 21.05.2015 отримав закриту черепно-мозкову травму під час виконання обов`язків військової служби, при участі в антитерористичній операції.
Після проведеного військово-лікарською комісію медичного огляду (довідка № 689 військово-лікарської комісії) встановлено, що отримана позивачем травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 13.08.2015 № 1442. Внаслідок цього Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 1 позивачеві встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Вінницького обласного МСЕК № 1 серія 10ААА № 122421 від 01.10.2015. Позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням 25 % втрати працездатності, без встановлення інвалідності у сумі 24115 грн. відповідно до п. 7 Порядку № 975, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 07.02.2020 № 16.
Постановою 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв від 05.11.2019 № 379, встановлено, що отримана позивачем травма пов`язана із захистом Батьківщини.
У подальшому Вінницькою обласною МСЕК № 1 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серія 12ААБ № 634733 від 17.12.2019. Департаментом соціальної політики населення Вінницької міської ради позивачу встановлено статус особи з інвалідністю ІІІ групи.    
Бажаючи реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності, ОСОБА_1 03.01.2020 звернувся до Міністерства оборони України через військову частину НОМЕР_1 з пакетом документів щодо призначення останньої. Пунктом 6 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 №16 у призначенні такої допомоги позивачеві відмовлено у зв`язку з тим, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення III групи інвалідності, пройшов термін понад 2 роки.
Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, а її виплата має проводитися з урахуванням раніше виплаченої суми.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), у стаття 1 якого, зокрема, передбачає, що соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, яка діяла з 01.01.2007, та якою було введено поняття "одноразова грошова допомога".
Так, статтею 16 Закону №2011-XII зокрема встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
В свою чергу, Закон №2011-XII з 01.01.2014 було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців від 04.07.2012 №5040-VI (далі - Закон №5040-VI). Цей Закон застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
При цьому, пунктом 4 ст. 16-3 Закону №2011-XIІ (в редакції, чинній до 06.12.2016) унормовано, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
В подальшому Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі Закон №1774-VIII) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
З метою реалізації норм статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №975.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності вважається підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені, починаючи з 01.01.2014.
З огляду на викладене, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року в справі №240/10153/19 вирішив відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа № 295/3091/17), 21 червня 2018 року (справа № 760/11440/17), 30 вересня 2019 року (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано та на які посилався позивач, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:
1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як слідує з матеріалів справи, а саме витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановлнюю причинного зв"язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол №379 від 05.11.2019 року), "закрита черепно-мозкова травма" одержана позивачем 21.05.2015 року, під час бойових дій в зані проведення АТО, що підтверджується довідкою про обставини травми №350/135/1/1750/пс. Травма, ТАК, пов"язана із захистом Батьківщини. Постанова про причинний зв"язок травми згідно довідки №1442, виданої 13.08.2015 року ВЛК ВМКЦ ЦР - скасовується.
Таким чином, позивачу вперше встановлено часткову втрату ступеня працездатності (25%) 01.10.2015 та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 24115,00, а ІІІ групу інвалідності - з 17.12.2019. Зважаючи на те, що між вказаними подіями минуло понад два роки, колегія суддів вказує, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Позивач скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги у випадку встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, передбаченим статтею 16 Закону №2011-ХІІ. 
Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 240/4982/19, від 22 жовтня 2020 року у справі № 824/1032/18-а, від 27 листопада 2020 року у справі №240/8190/19 та від 02 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957 (адміністративне провадження №К/9901/15869/20).
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З врахуванням вказаного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.