Справа № 462/3029/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б. 
Провадження № 22-ц/811/4011/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
               23 лютого 2021 року                                          м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Жукровської Х.І., 
з участю: представника позивача – Марчука А.М.,
відповідача ОСОБА_1 , її представника –
ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – приватний нотаріус Барбуляк Христина Миколаївна, про усунення від права на спадкування,
                                        в с т а н о в и л а:
У травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що він є сином померлого ОСОБА_4 , а відповідач ОСОБА_1 – його дружиною, а тому вони належать до спадкоємців першої черги за законом.
Разом з тим, позивач вважає, що відповідач повинна бути усунена від права на спадкування за законом після смерті свого чоловіка, який помер у віці 48 років, оскільки не піклувалась належним чином про нього.
Позивач переконаний, що смерті батька можна було б уникнути, якби відповідач своєчасно вчинила всі необхідні дії для його порятунку, однак, карету швидкої медичної допомоги вона викликала лише о 14 год. 30 хв., позаяк, у важкому стані ОСОБА_4 знаходився з 11 год. 00 хв.
Крім того, позивачу відомо, що з 2018 року батько хворів на виразкову хворобу шлунка, а тому неякісне харчування або, навіть, отруєння могли спричинити його смерть.
Позивач стверджує, що в день смерті батько перебував у безпорадному стані у зв`язку з наявною у нього тяжкою хворобою, однак, відповідач умисно не надавала необхідної допомоги його батьку та зволікала з викликом карети швидкої медичної допомоги, бажаючи після смерті батька якнайшвидше привласнити квартиру, в якій вони проживали. 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3 , просить його скасувати з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.
Апелянт вважає, що судом неправильно витлумачено норми про усунення від права на спадкування за законом, оскільки акцептовано увагу на те, що наявність хвороб у ОСОБА_4 не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані.
Апелянт наголошує, що безпорадний стан зумовлений не наявністю чи відсутністю хвороб, а станом здоров`я ОСОБА_4 , зумовленим наявністю тривалого тяжкого захворювання в конкретний часовий період, протягом якого він потребував сторонньої допомоги, яка йому могла бути надана тільки відповідачем, проте, не надана нею.
Зазначає, що суд повно та всебічно не з`ясував обставин справи, оскільки судом не допитано всіх свідків, яким відомі обставини справи, ухвалою від 31.07.2019 року відмовлено у задоволенні його клопотання про допит фельдшера ОСОБА_5 , молодшої медичної сестри ОСОБА_6 та водія ОСОБА_7 , які перебували у квартирі ОСОБА_4 , хоча їм могли бути відомі інші обставини, пов`язані зі смертю ОСОБА_4 , ніж допитаному судом свідку – керівнику бригади екстреної медичної допомоги ОСОБА_8 , крім того, відмовлено у допиті, як свідка, патологоанатома ОСОБА_9 . 
Вважає, що суд повинен був призначити комісійну судово-медичну експертизу, проте, у призначенні такої експертизи безпідставно відмовлено ухвалою від 07.11.2019 року.
Також зазначає, що суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат у справі.
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Судом встановлено, що  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 48 років (а.с.9 т.1).
ОСОБА_4 є батьком позивача ОСОБА_3 , який народився і проживає в Латвії (а.с.46-50 т.1).
Відповідач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2016 року, що підтверджується відміткою в її паспорті та копією свідоцтва про шлюб, яке міститься в матеріалах спадкової справи.
Отже, відповідно до статті 1261 ЦК України, позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .
Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена 27.11.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. на підставі заяви позивача ОСОБА_3 (а.с.15 т.1).
З матеріалів спадкової справи встановлено, що 15.12.2018 року відповідач ОСОБА_1 також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. 
Предметом спадщини є квартира АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті (а.с.16 т.1).
Відповідно до довідки обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №4167 від 10.12.2018 року (а.с.33 т.1), співвласниками вказаної вище квартири зазначені: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_12 . Квартира складається з чотирьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 94,2 кв.м., житловою площею 74,1 кв.м. 
З виписки карти стаціонарного хворого №6062 (а.с.75 т.1) встановлено, що 28.02.2018 року ОСОБА_4 був госпіталізований у 3-тє хірургічне відділення Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (далі –КМКЛШМД) в ургентному порядку з підозрою на «шлунково-кишкову кровотечу», після оцінки даних клінічних аналізів та проведених інструментальних обстежень хворому встановлено клінічний діагноз: а) основний: Синдром Мелорі-Вейса; б) ускладнення основного: Анемія; в) супутній: Цироз печінки, активна фаза, стадія субкомпенсації ( ОСОБА_13 ), ВРВС І ст. За час перебування хворого у стаціонарі загальний стан поступово покращувався, ознак рецидиву кровотечі не було і 07.03.2018 року у задовільному стані був виписаний із стаціонару під подальше спостереження у сімейного лікаря та хірурга в поліклініці за місцем проживання.
Також з цієї виписки встановлено, що згідно висновку лікарів, у ОСОБА_4 був: розрив ОСОБА_14 . Хіатальна кила. Езофагіт ст.А, варикозно розширені вени стравоходу 1 ст. 
В подальшому, згідно із записами у медичній карті та виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.64, 75-76 т.1), ОСОБА_4 у період з 12.03.2018 року по 22.03.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КМКЛШМД з діагнозом: Госпітальна лівобічна нижньочасткова пневмонія. Цироз печінки. Синдром Мелорі-Вейса, активна фаза, ст. субкомпенсації.
20.04.2018 року був оглянутий сімейним лікарем. Діагноз: Лівобічна нижньочасткова пневмонія? Рекомендовано консультацію пульмонолога.
З карти виїзду швидкої медичної допомоги №447 від 19.11.2018 року (а.с.5 т.1) встановлено, що приводом для виклику бригади швидкої медичної допомоги за адресою місця проживання ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 , була «шлункова кровотеча».
Попередній діагноз у цій медичній карті вказано: раптова серцева смерть.
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №994 від 20.11.2018 року (а.с.57 т.1), причиною смерті ОСОБА_4 вказано: Цироз печінки. 
За висновком патологоанатомічного дослідження №862 від 20.11.2018 року, у ОСОБА_4 було діагностовано: І. Мікронодулярний цироз печінки, активна фаза; ІІ. Портальна гіпертензія: варикозна трансформація вен нижньої третини стравоходу; кровотеча з варикозно розширених вен стравоходу. Гостра постгеморагічна анемія гепатоспленомегалія. Гострий тубулонекроз. Набряк легень. ІІІ. Хронічний катаральний бронхіт у фазі загострення.
Згідно з клініко-патологоанатомічним епікризом, основне захворювання ускладнилось розвитком портальної гіпертензії та кровотечею з варикозно-розширених вен стравоходу, а безпосередньою причиною смерті стала гостра постгеморагічна анемія. 
Також встановлено (цей факт відповідачем визнається), що блювання кров`ю у ОСОБА_4 розпочалось в автобусі під час повернення у м.Львів з поїздки до м.Луцька, в яку ОСОБА_4 їздив по роботі у супроводі відповідача ОСОБА_1 .
Виклик карети швидкої медичної допомоги було здійснено відповідачем ОСОБА_1 після з`явлення ознак рецидиву кровотечі за місцем проживання спадкодавця у м.Львові.
Згідно із записами в карті виїзду швидкої медичної допомоги, смерть ОСОБА_4 настала раптово і правильність виставленого медичними працівниками екстреної медичної допомоги попереднього діагнозу «Раптова серцева смерть» підтверджений висновком комісійної судово-медичної експертизи №87 від 24.03.2020 року, проведеної в рамках кримінального провадження, заведеного СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області (а.с.237 т.1), на який посилається апелянт в підтвердження своїх доводів.
Разом з тим, жодний із наданих позивачем доказів, в тому числі й названий вище висновок експертизи, не містить категоричного висновку про те, що смерть ОСОБА_4 не настала б, якби відповідач викликала карету швидкої медичної допомоги відразу, ще під час поїздки.
Крім того, немає доказів, які б підтверджували ті обставини, що відповідач достеменно знала, зокрема, за рекомендаціями лікарів, як необхідно діяти в ситуації, яка виникла, і що вона свідомо ухилилась від надання своєму чоловікові допомоги.
Більше того, показаннями свідка ОСОБА_15 – лікаря-хірурга КМКЛШМД, який був лікуючим лікарем ОСОБА_4 , підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 завжди була поруч зі своїм чоловіком і забезпечувала йому необхідний догляд.
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування тих обставин, що ОСОБА_4  перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу і відповідач ОСОБА_1 ухилялася від надання йому допомоги.
Таким чином, в колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, і немає підстав для висновків про допущення судом порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 05 березня 2021 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 

Судді:                                                                 Копняк С.М.

                                                                Ніткевич А.В.