Єдиний унікальний номер 227/2459/20 
Номер провадження 22-ц/804/235/21        

Єдиний унікальний номер № 227/2459/20                  Головуючий у 1 інстанції Здоровиця О. В.
Номер провадження № 22-ц/804/235/21                        Доповідач Корчиста О. І.

ПОСТАНОВА
Іменем   України

29 березня 2021 року   Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді:  Корчистої О.І.
суддів:   Канурної О.Д., Папоян В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №227/2459/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про стягнення моральної шкоди,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»,
на рішення Добропільського  міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2020 року,

                                                     встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» про стягнення моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з березня 1999 року по вересень 2019 року він працював прохідником 5 розряду підземного, на ТОВ «ДТЕК» Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське», що підтверджується записами в його трудовій книжці.
26 вересня 2019 року був звільнений за станом здоров`я. За час роботи у вугільній промисловості, виконуючи важку роботу, позивач отримав захворювання: Хронічний бронхіт II ст., в фазі затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. За наслідками розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що зазначене захворювання виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу та впливу несприятливих виробних факторів в яких працював позивач, а саме: пил, важкість праці та мікроклімат. 
12 листопада 2019 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено 13 листопада 2019 року начальником ГУ Держпраці у Донецькій області за формою П-4. 
Довідками МСЕК від 27 листопада 2019 року, позивачу вперше та безстроково встановлена третя група інвалідності з втратою професійної працездатності за сукупністю отриманих професійних захворювань у розмірі 60 %.
Зазначив, що внаслідок отриманого профзахворювання, яке він отримав працюючи на підприємстві відповідача, які є небезпечними та шкідливими, йому заподіяні фізичний біль і душевні страждання, тобто моральна шкода. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Позивач зазначає, що у зв`язку з захворюванням цілком порушена його нормальна життєдіяльність. 
Після встановлення у 2019 році професійного захворювання він обмежений у працевлаштуванні за станом свого здоров`я, що також негативно впливає на нього. Позивач вказує, що йому приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням фізичних обмежень, що випливають з наслідків професійного захворювання на виробництві. 
Просив стягнути з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» на його користь моральну шкоду в розмірі 60 000 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Добропільського  міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2020 року позов задоволений частково. 
Стягнуто з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 45 000 гривень. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуально права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди саме з вини відповідача. Протиправних дій відносно позивача, які б знаходились у причинному зв`язку з профзахворюванням, відповідач не вчиняв; висновок МСЕК не є належним доказом спричинення моральної шкоди. Позивач за результатами медичного огляду за останні п`ять років визнавався придатним для роботи.
Крім того, незрозумілими є міркування суду щодо розміру шкоди, що підлягає стягненню. 
Зазначає про порушення судом норм процесуального права, а саме щодо строку розгляду справи. 
Також просить у разі встановлення у діях відповідача вини зменшити суму моральної шкоди.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
11 лютого 2021 року до Донецького апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В обґрунтування відзиву зазначає, що рішення суду першої інстанції, щодо розміру відшкодування моральної  шкоди є справедливим, постановленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 1999 року по вересень 2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .
26 вересня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я .
Згідно акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 12 листопада 2019 року, ОСОБА_1 за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. та хронічну попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Захворювання відносяться до професійних та виявлені під час медичного огляду КНП «Добропільська ЛІЛ». Причиною професійного захворювання є: вплив несприятливих виробничих факторів, вплив підвищених концентрацій пилу фіброгенної дії, виглицю пил – викопне вугілля і вуглепородний пил з вмістом вільного діоксину кременію від 10 до 70 %(16,2%), що складає 81,3мг/м3 при нормі 2мг/м3 (тривалість дії упродовж зміни 84,0%); швидкість руху повітря 2,26 м/с при нормі 2,0 м/с; важкість праці: при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба) фактична величина 362,0Вт, при нормативному значенні 45Вт, при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) - фактична величина 668,4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; нахили тулуба (вимушені, більше 30°), кількість за зміну 110, при нормативному значенні до 100.
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА № №087623 від 27 листопада 2019 року позивачу безстроково встановлено інвалідність 3-ї групи.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №416625 від 27 листопада 2019 року позивачу встановлено за первинним оглядом за сукупністю 60% втрати професійної працездатності з 27 листопада 2019 року безстроково: 35% - хронічний поперековий-крижовий радикуліт та 25% - хронічний бронхіт і вказана втрата працездатності, пов`язана з профзахворюванням. 
За висновками МСЕК ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця та робота в підземних умовах, рекомендовано спостерігатись у лікаря терапевта та невролога.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої виходив з того, що позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням в 60% з 27 листопада 2019 року та ІІІ групу інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України, роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, встановленим обставинам та нормам матеріального закону.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 1999 року по вересень 2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .
26 вересня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я .
Згідно акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 12 листопада 2019 року, згідно якого ОСОБА_1 за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. та хронічну попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Захворювання відносяться до професійних та виявлені під час медичного огляду КНП «Добропільська ЛІЛ». 
Причиною професійного захворювання є: вплив несприятливих виробничих факторів, вплив підвищених концентрацій пилу фіброгенної дії, виглицю пил – викопне вугілля і вуглепородний пил з вмістом вільного діоксину кременію від 10 до 70 %(16,2%), що складає 81,3мг/м3 при нормі 2мг/м3 (тривалість дії упродовж зміни 84,0%); швидкість руху повітря 2,26 м/с при нормі 2,0 м/с; важкість праці: при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба) фактична величина 362,0Вт, при нормативному значенні 45Вт, при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) - фактична величина 668,4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; нахили тулуба (вимушені, більше 30°), кількість за зміну 110, при нормативному значенні до 100.
Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА № №087623 від 27 листопада 2019 року позивачу безстроково встановлено інвалідність 3-ї групи, яка пов`язана з його професійним захворюванням.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №416625 від 27 листопада 2019 року позивачу встановлено за первинним оглядом за сукупністю 60% втрати професійної працездатності з 27 листопада 2019 року безстроково: 35% - хронічний поперековий-крижовий радикуліт та 25% - хронічний бронхіт і вказана втрата працездатності, пов`язана з профзахворюванням. 
За висновками МСЕК ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця та робота в підземних умовах, рекомендовано спостерігатись у лікаря терапевта та невролога.
Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України право працівника на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, провадиться у разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачу встановлено 60% втрати працездатності за сукупністю (35% - хронічний поперековий-крижовий радикуліт та 25% - хронічний бронхіт і вказана втрата працездатності, пов`язана з профзахворюванням). 
Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя.
Отже суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення позивачу моральної шкоди доведено.
Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоров`ю.
Частинами першою, другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).
При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.
Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, відповідно до вказаної норми за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). 
В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до частини першої  статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 12 листопада 2019 року, згідно якого ОСОБА_1 за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. та хронічну попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженим статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Захворювання відносяться до професійних та виявлені під час медичного огляду КНП «Добропільська ЛІЛ». 
Причиною професійного захворювання є: вплив несприятливих виробничих факторів, вплив підвищених концентрацій пилу фіброгенної дії, виглицю пил – викопне вугілля і вуглепородний пил з вмістом вільного діоксину кременію від 10 до 70 %(16,2%), що складає 81,3мг/м3 при нормі 2мг/м3 (тривалість дії упродовж зміни 84,0%); швидкість руху повітря 2,26 м/с при нормі 2,0 м/с; важкість праці: при регіональному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового суглоба) фактична величина 362,0Вт, при нормативному значенні 45Вт, при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) - фактична величина 668,4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; нахили тулуба (вимушені, більше 30°), кількість за зміну 110, при нормативному значенні до 100.
Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.
Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано розрахунків, з приводу розміру моральної шкоди у грошовому еквіваленті та те, що розмір відшкодування є завищеним, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати працездатності встановлення ІІІ групи інвалідності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. 
Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог у меншому розмірі, відповідачем не надано.
При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 60%, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 45000 гривень, і цей розмір вважав таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого.
Законних підстав для зменшення розміру визначеної судом першої інстанції  моральної шкоди не має.  
Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими.  Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначений судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи з врахуванням вимог розумності і справедливості та у відповідності до вимог чинного законодавства (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
Доводи щодо порушення вимог процесуального законодавства у зв`язку з тривалим розглядом справи не впливають на правильність правових висновків суду.
Відтак, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, та відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства та обставинам справи.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.  367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

                                                         постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» залишити без задоволення.
Рішення Добропільського  міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: