ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19597/19                                                    Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кузьменко А.І.                                                                                                                                                     Суддя-доповідач Шурко О.І.                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,
при секретарі                               Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 27 червня 2018 року №2596/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; стягнути судові витрати та витрат на професійну правничу допомогу.  
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено.
В подальшому до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, а саме: витрат на професійну правничу допомогу в сумі 45    425,54 грн.
Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року заяву    представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань    Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн 00 коп. В задоволенні решти заяви відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким зменшити витрати на професійну правничу допомогу до символічної 1 (однієї) гривні. 
Відповідно до ч. 1    ст. 308    КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2).
Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5).
Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За положенням статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Як свідчать матеріали справи, між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Олійником Сергієм Станіславовичем     укладено договір про надання правової допомоги від 15 серпня 2019 року №467/19, відповідно до додатку №1 від 04 вересня 2019 року якого клієнт (позивач) доручає адвокатові надавати правову допомогу в суді першої інстанції у справі за позовом клієнта до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби міста Києва про скасування рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.     
Актом від 15 вересня 2020 року про виконання договору про надання правової допомоги №467/19 від 15 серпня 2019 року зафіксовано, що адвокат належним чином, якісно та в строк надав, а клієнт прийняв виконання правової допомоги передбаченої договором від 15 серпня 2019 року №467/19.
Згідно наявного в матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг) позивачу надано такі послуги: зустріч з Клієнтом та надання попередніх консультацій щодо спірних правовідносин в даній судовій справі;    повне дослідження всіх наданих клієнтом матеріалів (звітність та банківські документи за 2016-2019 роки); аналіз судової практики в аналогічних справах; складання та направлення адвокатських запитів №№ Г/001, Г/002 та Г/013 від 16 серпня 2019 року до Державної податкової інспекції у Шевченківському    районі м. Києва та Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з метою витребування документів;    складання та направлення адвокатських запитів № Г/014 від 11 вересня 2019 року до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з метою витребування документів; аналіз документів отриманих від контролюючих органів; складання та направлення до суду позову № Г/016 від 26 вересня 2019 року; повторне направлення позову до суду; направлення на адресу суду платіжного документа на підтвердження сплати судового збору за подання позову (супровідний лист № Г/016 від 01 листопада 2019 року); складання та подання до суду заяви про ознайомлення із матеріалами справи; ознайомлення із матеріалами справи; складання та направлення адвокатських запитів № Г/018 та Г/019 від 24 грудня 2019 року; аналіз відзиву на позов та доданих до нього документів; складання та подання до суду відповіді на відзив № Г/020 від 26 грудня 2019 року; складання та направлення до суду клопотання № Г/021 від 11 березня 2020 року про приєднання доказів до матеріалів справи; направлення копії клопотання з додатками відповідачу;    складання та подання до суду заяви № Г/022 від 03 липня 2020 року про прискорення розгляду справи;    складання та подання до суду заяви № Г/023 від 15 липня 2020 року про прискорення розгляду справи; складання та подання до суду заяви № Г/024 про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
  Також, позивачем надано до суду першої інстанції платіжне доручення від 12 лютого 2020 року №5 на суму 15425,54 грн. та платіжне доручення від 17 вересня 2019 року №1-3528К на суму 30    000 грн.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що витрати за отримання послуг зі складання та направлення до суду позову № Г/016 від 26 вересня 2019 року не    є витратами на професійну правничу допомогу, які надані у даній справі.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У даному випадку, судом першої інстанції частково задоволено вимоги представника позивача, а саме присуджено на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40    000 грн.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що Головне управління Державної податкової служби у м. Києві не надано суду першої інстанції обґрунтованого клопотання, в порядку ч. 6, 7 статті 134 КАС України, про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Апелянт не вказує в апеляційній скарзі жодних доводів, які би могли спростувати висновки суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 р. - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                            Шурко О.І.

Судді:                                                                                Лічевецький І.О.

                                                                                          Оксененко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 01.02.2021.