ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/93/21 Справа № 206/6790/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Свистунової О.В.         
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року 
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:
       У грудні 2019 року позивач звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів повнолітнього сина, який продовжує навчання, де просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту подачі позову до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох річного віку. 
       Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 грудня 1998 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
       Наразі шлюб не розірвано, однак вже тривалий час сторони не проживають однією сім`єю та зареєстровані за різними адресами. 
       За час шлюбу у сторін народились спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .          ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 досягнув вісімнадцятирічного віку, однак, продовжує навчання за контрактом, тобто потребує матеріальної допомоги. На час навчання, син - ОСОБА_3 , продовжує проживати разом з позивачем. 
       Після припинення спільного проживання, відповідач припинив утримувати дітей, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх прав.
       Рішенням  Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/10 (однієї десятої) частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку щомісяця.
       Вирішено стягнення аліментів здійснювати з 10.12.2019 року на весь період навчання ОСОБА_3 , тобто до 30.06.2021 року.
       Допущено рішення до негайного виконання в межах платежу за один місяць.
       В решті позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто із ОСОБА_1 , (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.
       В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

       Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

       Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

       Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження, виданого 18 грудня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська, вбачається, що 18 грудня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис за № 407, прізвище ОСОБА_5 було змінено на ОСОБА_2 , видано свідоцтво серії НОМЕР_3 (а.с. 6).
       Із свідоцтва про народження виданого 01 червня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , видано свідоцтво серії НОМЕР_4 (а.с. 7).
       Із свідоцтва про народження, виданого 06 грудня 2005 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , видано свідоцтво серії НОМЕР_5 (а.с. 5).
       Довідкою №002005 від 06 грудня 2019 року виданою, Дніпровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка Лазаряна підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно є студентом 2 року навчання факультету «УПП» спеціальність «УЗ» заочно-дистанційної освіти Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка Лазаряна, IV рівня акредитації, навчається з 01.09.2018 року по 30.06.2021, форма навчання - контракт (а.с. 9).
       Відповідно до довідки Кредитної спілки «Добробут» від 09.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 10.06.2019 року отримав кредит згідно кредитного договору №19-ЛД/19 від 10 червня 2019 року у розмірі 70000 грн. на строк 36 місяців. На 09.12.2019 року залишок боргу складає 46342, 76 грн. (а.с.21).
       Відповідно до довідки-інформації щодо заробітної плати ОСОБА_1 за січень 2020 року вбачається відрахування суми 4338,56 грн. - утримання за виконавчим листом (а.с.22).
       Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син позивача та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом 2 року навчання факультету «УПП» спеціальність «УЗ» заочно-дистанційної освіти Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка Лазаряна, IV рівня акредитації, навчається з 01.09.2018 року по 30.06.2021, форма навчання - контракт, а тому потребує матеріальної допомоги.

       Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі. 

       Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Згідно пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,  опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
       Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
       Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
       Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
       Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
       Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
       При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
       Відповідно до змісту вказаних норм, для стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина необхідно, щоб: а) їм виповнилося 18 років; б) вони продовжували навчання; в) їм було менше 23 років; г) вони потребували матеріальної допомоги; д) батько, мати відповідно до свого матеріального, сімейного стану та стану здоров`я були спроможні надавати таку допомогу.
       При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину з одного із батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання і другим із батьків, врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, інших дітей чи працездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України).
       Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом 2 року навчання факультету «УПП» спеціальність «УЗ» заочно-дистанційної освіти Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка Лазаряна, IV рівня акредитації, навчається з 01.09.2018 року по 30.06.2021, форма навчання - контракт.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21.04.2020 року було витребувано у ОСОБА_2 оригінали для огляду у судовому засіданні та належним чином завірені копії наступних документів для долучення до матеріалів справи: довідку про доходи ОСОБА_2 ; відомості щодо розміру вартості навчання  ОСОБА_3 , який є студентом 2 року навчання факультету «УПП» спеціальність «УЗ» заочно-дистанційної освіти Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка Лазаряна, IV рівня акредитації; відомості щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_3 . 
Витребувано у  ОСОБА_1 оригінали для огляду у судовому засіданні та належним чином завірені копії наступних документів для долучення до матеріалів справи: довідку про доходи ОСОБА_1 .
       На виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 була надана довідка про доходи, згідно якої сума доходів становить 121 274, 67 грн. з листопада 2019 року по квітень 2020 року (а.с.62).
        ОСОБА_2 вказана ухвала суду надсилалася судом апеляційної інстанції за її зареєстрованим місцем проживання, проте, на адресу суду поверталися конверти "за закінченням терміну зберігання"(а.с.58).
       Крім того, у подальшому, ОСОБА_2 зовсім відмовилась від отримання судової кореспонденції, про що є відповідна відмітка, якою їй повторно була направлена ухвала Дніпровського апеляційного суду від 21.04.2020 року (а.с.71).
       На теперішній час ОСОБА_2 ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21.04.2020 року не виконала.
       Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Позивач ОСОБА_2 не скористалась своїм процесуальним правом та не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статей 77, 78 цього Кодексу докази мають бути належними та допустимими.

       Крім того, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10.12.2020 року було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та у Головного управління Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області належним чином завірену інформацію:
       - чи перебуває на обліку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 . Якщо перебуває, то з якого часу, з зазначенням розміру доходів, які він отримував та місцем роботи ?
       21.01.2021 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла інформація від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, згідно якої у період з 2018 року по 2020 рік відбувались відрахування ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України.
       26.01.2021 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла інформація від ГУ ДПС, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 3-4 кварталі 2014 року та у 2016 році ОСОБА_3 отримував стипендію; у 2-4 кварталі 2018 року, у 1-2, 4 кварталі 2019 року, у 1-3 кварталі 2020 року ОСОБА_3 отримував заробітну плату.
       Крім того, у 2020 році дохід ОСОБА_3 становив 86 289, 20 грн., згідно вищевказаної інформації від ГУ ДПС, що перевищувало розмір встановленої законом мінімальної заробітної плати.
       Отже, повнолітній син сторін, який продовжує навчання, на день звернення із позовом до суду першої інстанції, а саме - 10.12.2019 року, працював та отримував заробітну плату.
       Доказів витрат, пов`язаних з навчанням, відповідачкою та третьою собою не надано ні місцевому, ні апеляційному судам.
       За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, зважаючи на те, що повнолітній син ОСОБА_3 , який продовжує навчання, не потребує матеріальної допомоги від батьків, оскільки, доказів витрат на навчання надано не було ні суду першої, ні апеляційної інстанції, він працює, отримує заробітну плату, відповідно, на утриманні матері не перебуває, значних витрат на проїзд до місця навчання, пов"язаний з міжміським сполученням не несе, оскільки навчається за місцем проживання та має можливість забезпечувати себе самостійно. 
       
       Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року -  скасувати та ухвалити нове. 
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів повнолітнього сина, який продовжує навчання - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова
       Судді: Т.П. Красвітна
        І.А. Єлізаренко