Ухвала
05 березня 2021 року
м. Київ
справа № 453/128/20
провадження № 61-2759ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горох Віталій Володимирович, на постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, про зменшення розміру аліментів на дітей шляхом зміни способу їх стягнення,-
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до  ОСОБА_2 , в якому просив ухвалити рішення про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, які були присуджені заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29 серпня 2018 року 
у справі № 453/813/18, та стягувати з нього аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, зменшено розмір аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у частці від отримуваного заробітку (доходу) у розмірі 1/3 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
18 лютого 2021року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Горох В. В. подав касаційну скаргу у цивільній справі № 453/128/20 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України
 (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Безпосередньо в касаційній скарзі заявником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке підлягає задоволенню, оскільки копію оскаржуваної постанови Львівського апеляційного суду 
від 17 листопада 2020 року позивач отримав 04 лютого 2021 року, що підтверджено доданими до касаційної скарги документами та не спростовано на час вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії, № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 
01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята 
статті 19 ЦПК України).
У позовах про зменшення або збільшення платежів або видач ціна позову визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік (пункт 6 частини першої статті 176 ЦПК України).
З урахуванням положень пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України та обставин встановлених судами, ціна позову в справі № 453/128/20 
не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених станом на 01 січня 2021 року (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, належить до категорії малозначних в силу закону.
На думку заявника, справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки він є особою з інвалідністю II групи, йому протипоказана робота із значним фізичним навантаженням, щомісячна державна соціальна допомога по інвалідності в розмірі 1700 грн є єдиним джерелом його доходів.
Разом із тим, за змістом частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць із 01 січня 2021 року встановлено в сумі 2 395 грн, із 01 липня 
2021 року - 2 510 грн, із 01 грудня 2021 року - 2 618 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік»).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29 серпня 2018 року, в справі № 453/813/18 із ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дочку    ОСОБА_3 , 2009 року народження, та сина   ОСОБА_4 , 2012 року народження, у твердій грошовій сумі - у розмірі по 1 250 грн на кожну дитину, щомісячно, починаючи із 04 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.
Незгода позивача із оскаржуваним судовим рішенням не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. При цьому доводи касаційної скарги переважно спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Верховним Судом враховано вказані обставини, взято до уваги ціну та предмет позову, значення справи для сторін та суспільства і не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горох Віталій Володимирович, на постанову Львівського апеляційного суду 
від 17 листопада 2020 року в цивільній справі № 453/128/20.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. В. Шипович
                   Є. В. Синельников
                                                                                                           С. Ф. Хопта