Постанова                                                   
Іменем України
26 січня 2021 року
м. Київ
справа № 753/22201/16-к
провадження № 51-615км19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 , 
засудженого                                     ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),    
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 
2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100020012583, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва, раніше неодноразово судимого, останнього разу – 
31 серпня 2017 року вироком Деснянського районного суду м. Києва 
за ч. 2 ст. 185, ст. 71 Кримінального кодексу України (далі – КК) до позбавлення волі на строк 6 років,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 
2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого 
ч. 1 ст. 309 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. 
На підставі положень ч. 4 ст. 70 КК до призначеного покарання приєднано 
невідбутий строк покарання за вироком Деснянського районного суду 
м. Києва від 31 серпня 2017 року та за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 18  травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення») ОСОБА_6 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23 травня 2017 року по 31 серпня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 04 листопада 2016 року близько 13:30 за місцем свого проживання на 
АДРЕСА_1 з не встановленою досудовим слідством особою (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) за винагороду в сумі 800 грн домовився щодо придбання наркотичного засобу – метадону, перерахувавши через платіжну систему «Приват 24» зазначену суму на вказаний йому не встановленою досудовим слідством особою рахунок.
04 листопада 2016 року близько 22:15 біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 умисно незаконно шляхом підбору «закладки» придбав наркотичний засіб – метадон загальною масою 0,198 г та незаконно зберігав його при собі для власного вживання без мети збуту, який 
у подальшому був у нього вилучений працівниками поліції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, а вирок місцевого суду змінено 
в частині застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК КК (у редакції Закону України від 26 листопада 
2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»; далі – Закон України № 838-VІІІ) ОСОБА_6 
у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23 травня 
2017 року по 25 січня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ч. 5 
ст. 72 КК (у редакції Закону України № 838-VІІІ). Просить зарахувати у строк покарання строк попереднього ув’язнення з 10 листопада 2014 року по 
14 серпня 2015 року, який, як зазначає ОСОБА_6 , обирався щодо нього 
у кримінальному провадженні, за результатами розгляду якого ухвалено вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просила касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу.
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК)  суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його було засуджено, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК, а також справедливість призначеного покарання в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 не оскаржуються, а тому суд касаційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК судових рішень у цій частині не переглядає.  
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незарахування йому у строк покараннястроку попереднього ув`язнення з 10 листопада 2014 року по 14 серпня 2015 року за 
ч. 5 ст. 72 КК(у редакції Закону України № 838-VIII) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, є неспроможними з огляду на таке.
Якщо особа вчинила злочин у період до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України № 838-VIII).
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України № 838-VIII) зарахування судом строку попереднього ув’язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув’язнення включається строк:
1)    затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
2)    затримання особи на підставі слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
3)    тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
4)    перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
5)    перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у цьому провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 не застосовувався.
Дані про інші обставини, які б відповідно до названої норми закону були підставами для зарахування строку попереднього ув’язнення, у матеріалах провадження відсутні.
Вирішити питання про зарахування цього терміну в іншому кримінальному провадженні, в якому постановлено вирок Дніпровського районного суду 
м. Києва від 14 серпня 2015 року, Верховний Суд не вправі, оскільки воно не є наразі предметом касаційного перегляду. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених 
ст. 438 КПК, для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог засудженого ОСОБА_6 немає.  
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року щодо  ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,  є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                           ОСОБА_3