ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 826/1930/17
адміністративне провадження № К/9901/37457/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                   Мацедонської В.Е.,                                                                                                                     Кашпур О.В.,
при секретарі - Мовчан А.В.,
за участю: 
представника позивача - Голодняка М.В.
представника відповідача 1 - Щекуна О.А.,
представника третьої особи - Кузнєцової О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Міністерства юстиції України
на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року (головуючий суддя - Аблов Є.В., судді - Літвінова А.В., Мазур А.С.)
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року (головуючий суддя - Кузьмишина О.М., судді - Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.)
у справі № 826/1930/17
за позовом арбітражного керуючого   ОСОБА_1 
до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у м. Києві,
третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія-Фінсервіс» (процесуальний правонаступник Публічного акціонерного товариства "Сбербанк")
про скасування наказу, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В лютому 2017 року арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст, відповідач 1, скаржник), Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ГТУЮ у м. Києві, відповідач 2), третя особа: Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (далі - третя особа, ПАТ «Сбербанк»), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: скасувати наказ Мін`юсту від 15 лютого 2017 року №414/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №786 від 27 травня 2013 року, виданого ОСОБА_1 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року, позовні вимоги арбітражного керуючого ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15 лютого 2017 року №414/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №786 від 27 травня 2013 року, виданого ОСОБА_1 .
Присуджено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622).
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій зазначили, що робота щодо аналізу фінансового стану Боржника була проведена попереднім арбітражним керуючим і для проведення повторного фінансового аналізу були відсутні об`єктивні та обґрунтовані підстави, оскільки кредитори, в тому числі ПАТ «Сбербанк» не звертався до суду або ліквідатора з заявами про призначення аудиту фінансового стану банкрута за рахунок кредитора. Суди також зазначили, що ліквідатор вжив належних заходів, щодо реалізації майна банкрута у відповідності до чинного законодавства, зокрема і дебіторської заборгованості. Суди звернули увагу, що матеріали позапланової невиїзної перевірки діяльності позивача не містять жодних доказів відмови або вчинення в інший спосіб перешкод щодо забезпечення доступу суб`єкта оціночної діяльності до майна. При цьому, будь-яких зауважень щодо достовірності висновків стосовно оцінки вартості майна боржника скаржником не наведено. Також суди вказали, що позивачем як ліквідатором ПАТ «Київський ювелірний завод» з метою реалізації майна банкрута в спосіб, визначений рішенням комітету кредиторів від 18.10.2016, вчинено передбачені чинним законодавством дії щодо звернення до господарського суду для надання дозволу щодо реалізації заставного майна. Щодо ненадання звітів комітету кредиторів у встановлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» спосіб, то суд апеляційної інстанції вважав, що таке порушення, допущене арбітражним керуючим, не є грубим порушенням законодавства, яке призвело до грубого порушення прав кредиторів. Окрім того, суди звернули увагу, що в наказі Міністерства юстиції України №39/5 від 10 січня 2017 року чітко не зазначено, який саме з виявлених комісією недоліків в роботі позивача, по своїй суті є грубим порушенням законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення ним прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута). Крім того, при прийнятті наказу не було враховано вини арбітражного керуючого, обставин вчинення порушення, його тяжкості, фактів притягнення до дисциплінарної відповідальності в минулому й невстановлення фізичних чи юридичних осіб, права яких були б порушені діями позивача (що зазначені в акті перевірки як грубі порушення законодавства).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
25 вересня 2017 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року, в якій скаржник, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначені рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування поданої касаційної скарги Міністерство юстиції України вказує на те, що, в порушення вимог абзацу 8 частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон), позивачем взагалі не велася робота щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості. Скаржник 1 зазначає, що повідомлення представників кредиторів при зустрічах в судових засіданнях та в телефонному режимі не є документарними доказами, а тому є недостовірним доказом. За твердженням скаржника, надання арбітражним керуючим звіту про його діяльність передбачає паперову чи електронну форму, що не було наявне в рамках даної справи. Також Мін`юст вказує на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2017 у справі № 910/24550/13 підтверджується неналежне проведення оцінки майна банкрута. Крім того, позивачем не спростовано передчасну передачу майна на реалізацію без згоди забезпеченого кредитора, оскільки ухвала господарського суду м.Києва від 21.11.2016 у справі № 910/24550/13 не набрали законної сили. Більше того, реалізація майна банкрута у спосіб, визначений рішенням комітету кредиторів ПАТ «Київський ювелірний завод» від 18.10.2016 в розрізі чотирьох лотів призвела до порушень ст. 42 Закону за відсутності згоди заставних кредиторів. Також відповідач 1 зауважує, що законодавством не передбачено зазначення в протоколі комісії жодних доводів та обставин, з яких виходила Дисциплінарна комісія при обранні виду дисциплінарного стягнення.
Позивачем відзиву на дану касаційну скаргу не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2017 року за даною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 19 січня 2021 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України прийнято до провадження та призначено до касаційного розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

27 травня 2013 року Мін`юстом було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 786.
На підставі скарги ПАТ "Сбербанк" від 01 листопада 2016 року № 1238/28 за дорученням департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України від 10 листопада 2016 року № 1984/34097-0-33-16/9.4 комісією відповідача-2 проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 з 12 грудня 2016 року по 14 грудня 2016 року та відповідно до доручення від 14 грудня 2016 року № 10/33/15534, акта від 14 грудня 2016 року № 116/10-40 про продовження проведення позапланової невиїзної перевірки на три робочі дні - з 15 грудня 2016 року до 19 грудня 2016 року.
В ході перевірки встановлено, що постановою Господарського суду м. Києва від 15.04.2015 ПАТ «КЮЗ» у справі №910/24550/13 було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута було призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.07.2016 припинено повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_2 та ліквідатором ПАТ «КЮЗ» призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1.
14.07.2016 арбітражним керуючим ОСОБА_2 було передано ліквідатору ОСОБА_1. матеріальні цінності, печатку, документи ПАТ «КЮЗ».
Ліквідатором, як замовником, опубліковані оголошення про проведення конкурсу на визначення організатора проведення торгів з продажу майна банкрута. Протягом строку встановленого для подання пропозиції на адресу ліквідатора надійшли пропозиції від Товарної біржі «Всеукраїнський торгівельний центр», Міжнаціональної універсальної товарно-сировинної біржі «Епсілон», Товарної біржі «Українська універсальна спеціалізована біржа», Товарної біржі «Херсонська універсальна товарна біржа».
За результатами конкурсу було прийнято рішення обрати МУТСБ «Епсілон» переможцем конкурсу та укладено договір на проведення торгів у формі аукціону з продажу майна банкрута ПАТ «Київський ювелірний завод».
Згідно матеріалів перевірки позивача, ліквідатор надав для ознайомлення учасникам зборів комітету кредиторів висновки незалежної оцінки майнових активів, включених до ліквідаційної маси банкрута і запропонував затвердити продаж майна ПАТ «Київський ювелірний завод» на аукціоні частинами.
У відповідності до умов договору МУТСБ «Епсілон» підготувала та опублікувала на сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України оголошення про продаж майна ПАТ «Київський ювелірний завод» як цілісного майнового комплексу з початковою вартістю, що становить сукупність визнаних у встановленому законом порядку вимог кредиторів.
16.09.2016 ліквідатором отримано інформаційне повідомлення про результати проведення аукціону з продажу майна ПАТ «Київський ювелірний завод» у вигляді цілісного майнового комплексу, згідно якого аукціон не відбувся через відсутність заяв від потенційних покупців.
Ліквідатором, враховуючи значний обсяг майна та його специфіку, для проведення оцінки було залучено спеціалізовані організації, а саме укладено договір на проведення незалежної оцінки з ТОВ «ДСК-Експертиза» та ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія».
При цьому, ТОВ «ДСК-Експертиза» та ТОВ «Оціночна компанія «Конкордія» були надані акти інвентаризації майна, яка була проведена ліквідатором ОСОБА_2 та відповідна інформація визначалась згідно даних інвентаризації, які відображають дійсну вагу ювелірних виробів. Крім того, всі ювелірні вироби перебувають на відповідальному зберіганні і їх повний огляд неможливий через їх значний обсяг, а найдорогоцінніші вироби взагалі зберігаються в банках, з метою забезпечення їх збереження.
Рішенням комітету кредиторів банкрута від 23.09.2016 було встановлено строк 15 днів для ознайомлення з висновками незалежної оцінки майна ПАТ «Київський ювелірний завод».
Ліквідатором 27.09.2016 було направлено заставним кредиторам лист-запит про надання погодження про продаж заставного майна за ціною визначеною у висновках незалежної оцінки майна та з визначенням лотів, до яких буде включено заставне майно.
Станом на 18.10.2016 ліквідатор згоди заставних кредиторів про продаж майна не отримав, у зв`язку з чим на засідання комітету кредиторів ПАТ «КЮЗ» вирішувалось питання продажу майна банкрута.
За результатами вирішення даного питання поступило дві пропозиції щодо визначення порядку продажу майна банкрута, а саме ПАТ «Сбербанк» запропонував визначити порядок продажу майна банкрута шляхом розподілу майна банкрута на окремі лоти з обов`язковим виділенням заставного майна в окремі лоти, а ТОВ «МЕДІАМІКС Україна» запропонувало визначити порядок продажу майна банкрута саме в розрізі чотирьох лотів у відповідності до висновків незалежної оцінки майнових активів.
Комітетом кредиторів прийнято рішення про визначення порядку продажу майна банкрута саме в розрізі чотирьох лотів у відповідності до висновків незалежної оцінки майнових активів.
З огляду на відсутність згоди на реалізацію заставного майна з боку заставних кредиторів в порядку, який визначив комітет кредиторів банкрута та керуючись ст. 42, 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор звернувся з відповідним клопотанням до суду.
Ухвалами Господарського суду м. Києва від 21.11.2016 було відмовлено заставним кредиторам в призначенні експертизи та оцінки майна банкрута, задоволено клопотання ліквідатора та надано дозвіл на реалізацію заставного майна банкрута у спосіб, визначений рішенням комітету кредиторів ПАТ «Київський ювелірний завод» від 18.10.2016 в розрізі чотирьох лотів у відповідності до висновків незалежної оцінки майнових активів, а саме:
- ЛОТ №1 Товарно-матеріальні цінності (товари в обороті, які знаходяться в заставі у Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії») за початковою ціною 1057960,47 (один мільйон п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят гривень 47 коп.);
- ЛОТ №2 Товарно-матеріальні цінності (товари в обороті, які знаходяться в заставі у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України») за початковою ціною 13972101,39 (тринадцять мільйонів дев`ятсот сімдесят дві тисячі сто вона гривня 39 коп.);
- ЛОТ №3 Цінні папери (акції), що перебувають на балансі ПАТ «Київський ювелірний завод» за початковою вартістю 4694752,55 (чотири мільйона шістсот дев`яносто чотири тисячі сімсот п`ятдесят дві гривні 55 коп.).
- ЛОТ №4 Будівлі, споруди, виробниче і побутове обладнання, меблі оргтехніка, товарна продукція та інше майно), а також цінні папери, дебіторська заборгованість та нематеріальні активи, що перебувають на балансі ПАТ «Київський ювелірний завод» за початковою вартістю 216264773,81 грн. (двісті шістнадцять мільйонів двісті шістдесят чотири тисячі сімсот сімдесят три гривні 81 коп.).
ПАТ «Сбербанк» у своїй скарзі зазначає, що ліквідатором не здійснено жодного фінансового аналізу стану Боржника та ліквідатором не вжито жодного заходу з аналізу причин виникнення неплатоспроможності Боржника та встановлення чи спростування вини засновників.
За результатами перевірки комісією була складена Довідка про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 19 грудня 2016 року № 82/10-47 (далі також - Довідка).
Відповідно до висновків комісії, зазначених у Довідці, у діях арбітражного керуючого ОСОБА_1 виявлено під час виконання повноважень ліквідатора ПАТ "Київський ювелірний завод" за фактами, викладеними у скарзі ПАТ "Сбербанк" від 01 листопада 2016 року № 1238/28, грубі порушення абз. 8 ч. 2, ч. 9 статті 41, абз. 2 ч.4 статті 42, п. 1 ч. 2, ч. 3 статті 98 Закону, статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", п.п. 50, 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оціни майна і майнових прав", які необхідно усунути арбітражним керуючим, а саме:
не здійснення роботи щодо повернення банкруту суму дебіторської заборгованості;
не надання інформації комітетові кредиторів;
проведення оцінки майна без забезпечення ліквідатором фізичного огляду майна щодо якого проводиться оцінка суб`єктом оціночної діяльності;
передчасна передача майна на реалізацію без згоди забезпеченого кредитора, оскільки, ухвала Господарського суду м. Києва від 21.11.2016 у справі 910/24550/13 не набрала законної сили.
Пояснення, зауваження, заперечення до Довідки, приймались комісією відповідача-2 до 26 грудня 2016 року.
Крім того, висновки Довідки містили інформацію про те, що акт перевірки діяльності арбітражного керуючого буде підписаний 28 грудня 2016 року о 15:00 год. за місцем знаходження відділу з питань банкрутства ГТУЮ у м. Києві.
Позивач, в свою чергу, надавав комісії пояснення та заперечення на довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого, в яких він зазначав про те, що не погоджується із висновками, викладеними в Довідці.
Позивач в наданих Головному територіальному управлінню юстиції у м. Києві поясненнях від 12.12.2016 зазначив, що за вказаний 15-тимісячний період від кредитора ПАТ «Сбербанк» не надходило жодних заяв щодо призначення аудиту фінансового стану ПАТ «КЮЗ». Крім того, на замовлення арбітражного керуючого ОСОБА_2 товариством з обмеженою відповідальністю РК «Економічний та правовий консалтинг» проведено аналіз фінансового стану боржника.
У відповідності до висновку щодо фінансового стану ПАТ «КЮЗ» відсутні ознаки фіктивного банкрутства, відсутні економічні ознаки дій щодо доведення до банкрутства, відсутні ознаки дій з приховування банкрутства.
В частині проведення оцінки нерухомого майна без його фізичного огляду позивач зазначив, що дана обставина зумовлена тим, що нерухоме майно розміщене по всій території України і для його огляду потрібно було нести значні фінансові затрати. При цьому, організацією, в якої майно перебуває на відповідальному зберіганні було забезпечено надання повних фотозвітів про стан майна, що прискорило проведення роботи з визначення вартості майна та зменшило вартість наданих послуг. Всі фото об`єктів нерухомості розміщені у відповідних оголошеннях на сайтах Міністерства юстиції України і Вищого господарського суду України відповідно до чинного законодавства, що забезпечує потенційним покупцям можливість самостійно ознайомитись зі станом майна банкрута.
Щодо ненадання звітів комітету кредиторів у встановлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» спосіб, то суд першої інстанції в оскаржувані постанові зазначив, що до матеріалів справи залучено копії протоколів засідань комітету кредиторів і в них відображено інформацію про проведену роботу.
Проте, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач вказав, що він дійсно не надавав звіти кредиторам у серпні і листопаді 2016 року, оскільки він приступив до виконання обов`язків у липні 2016 року і мав великий обсяг документації, яку необхідно було опрацювати, а у листопаді вже проводилась перевірка, яка стала підставою для винесення оскаржуваного наказу.
28 грудня 2016 року відповідачем-2 було складено Акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 № 118/10-40 (далі також - акт перевірки), за результатами якої, комісією виявлено під час виконання повноважень ліквідатора ПАТ "Київський ювелірний завод" за фактами, викладеними у скарзі ПАТ "Сбербанк" від 01 листопада 2016 року № 1238/28, грубі порушення абз. 8 ч. 2, ч. 9 статті 41, абз. 2 ч.4 статті 42, п. 1 ч. 2, ч. 3 статті 98 Закону, статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", п.п. 50, 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оціни майна і майнових прав".
На підставі висновків акту перевірки, Мін`юст прийняв наказ від 10 січня 2017 року № 39/5 "Про зупинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 ", яким, зокрема, зупинено діяльність арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 27 травня 2013 року № 786); Департаменту з питань судової роботи та банкрутства наказано забезпечити:
- подання звернення до державного підприємства "Інформаційні судові системи" щодо зупинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 в автоматизованому відборі кандидатур арбітражних керуючих на призначення у справах про банкрутство у зв`язку із зупиненням його діяльності;
- подання інформаційних листів до Господарського суду м. Києва, Господарського суду Київської області, Господарського суду Полтавської області, Господарського суду Запорізької області, Господарського суду Львівської області та Господарського суду Волинської області щодо зупинення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 .
Також, згідно п. 3 зазначеного вище наказу, він діє до прийняття Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) відповідного рішення, але не пізніше 28 лютого 2017 року.
16 січня 2017 року на адресу арбітражного керуючого надійшов лист Мін`юсту від 10 січня 2017 року № 9.4-33/48, яким позивача було повідомлено, що 24 січня 2017 року відбудеться чергове засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) до порядку денного якого включено розгляд подання структурного підрозділу Міністерства юстиції України про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Згідно позовної заяви, співробітниками відповідача-1 засобами телефонного зв`язку було повідомлено представника ОСОБА_1 про позбавлення останнього права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
У відповідь на адвокатський запит, Мін`юст, листом від 30 січня 2017 року № 9.4-32/110 "Щодо результатів засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих" повідомив позивача, зокрема про те, що за результатом заслуховування пояснень Гея В.Г. (представника заявника ПАТ "Сбербанк"), адвоката Карнаух О.В. (представник арбітражного керуючого) та вивчення матеріалів перевірки Комісією прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на підставі подання № 884 від 06 січня 2017 року.
Відповідно до витягу з протоколу № 55/01/17 засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 24 січня 2017 року члени комісії вирішили (більшістю голосів):
- за результатом заслуховування пояснень Гея В.Г. (представника заявника ПАТ "Сбербанк"), адвоката Карнаух О.В. (представник арбітражного керуючого) та вивчення матеріалів перевірки застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на підставі подання № 884 від 06 січня 2017 року;
- внести подання до Міністерства юстиції України про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора);
- рекомендувати Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України на підставі подання Комісії про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення: а) підготувати проект наказу про анулювання свідоцтва № 786 від 27 травня 2013 року про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ; б) внести запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Відповідно до витягу з публічного сайту Єдиного реєстру арбітражних керуючих вбачається, що у розділі "документи арбітражного керуючого" містяться відомості про те, що свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 27 травня 2013 року № 786 "не діє".
Наказом відповідача-1 від 15 лютого 2017 року № 414/5 анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 786 від 27 травня 2013 року, видане ОСОБА_1 .
Незгода позивача з вказаними вище наказами зумовила його звернення до суду з даним позовом
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до статті 105 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року №2343-XII (в редакції чинні на момент спірних правовідносин) передбачено, що дисциплінарними проступками арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є винне невиконання або неналежне виконання обов`язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Згідно ч.1 ст.109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є: 1) попередження; 2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Згідно ч.1 ст.109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є: 1) попередження; 2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення. (ч.2 ст.109 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).
Положеннями п.7.6.2 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27.06.2013 року №1284/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2013 року за №1113/23645 (далі - Порядку №1284/5) передбачено, що на арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у разі: вчинення арбітражним керуючим протягом року після винесення припису або розпорядження повторного порушення, аналогічного раніше вчиненому; невиконання арбітражним керуючим розпорядження про усунення порушень законодавства з питань банкрутства в строки, визначені органом контролю; грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута); встановлення за результатами перевірки неможливості арбітражного керуючого виконувати повноваження, а саме: втрата громадянства, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо арбітражного керуючого за вчинення корисливого злочину або яким арбітражному керуючому заборонено здійснювати цей вид господарської діяльності чи займати керівні посади; винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень.
У відповідності до п.5 ч.1 ст.112 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» накладення дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) є однією з підстав для припинення його діяльності.
Згідно абзацу 8 частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.
Абзацом 6 частини 1 статті 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону.
На аукціоні можуть продаватися:
дебіторська заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута.
У відповідності до частини 9 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор не рідше ніж один раз на місяць надає комітету кредиторів звіт про свою діяльність, інформацію про фінансове становище і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та при проведенні ліквідаційної процедури, використання коштів боржника, а також іншу інформацію на вимогу комітету кредиторів.
Статтею 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.
Абзацом 6 частини 1 статті 44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що ліквідатор організовує проведення аукціону з продажу активів банкрута з урахуванням вимог цього Закону.
На аукціоні можуть продаватися:
дебіторська заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, наказом відповідача-1 від 15 лютого 2017 року № 414/5, за наслідками притягнення до дисциплінарної відповідальності, анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 786 від 27 травня 2013 року, видане ОСОБА_1 .
Дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) застосоване до позивача на підставі подання структурного підрозділу Міністерства юстиції України № 884 від 06 січня 2017 року.
Дане подання було складене за результатами Акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 № 118/10-40 про грубі порушення ним абз. 8 ч. 2, ч. 9 статті 41, абз. 2 ч.4 статті 42, п. 1 ч. 2, ч. 3 статті 98 Закону, статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", п.п. 50, 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оціни майна і майнових прав".
Дані порушення позивача полягали у: нездійсненні роботи щодо повернення банкруту суму дебіторської заборгованості;
ненаданні інформації комітетові кредиторів;
проведенні оцінки майна без забезпечення ліквідатором фізичного огляду майна щодо якого проводиться оцінка суб`єктом оціночної діяльності;
передчасній передачі майна на реалізацію без згоди забезпеченого кредитора, оскільки, ухвала Господарського суду м. Києва від 21.11.2016 у справі 910/24550/13 не набрала законної сили. 
Щодо порушення у вигляді нездійснення роботи щодо повернення банкруту суму дебіторської заборгованості, то Суд зауважує, що приписи абзацу 8 частини 2 статті 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» повинні реалізовуватися ліквідатором в обов`язковому порядку.
Судами встановлено і не заперечується позивачем, що ним, на виконання вищезазначених приписів, не пред`являлися до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.
Позивач посилався на відсутність засобів щодо сплати судового збору на пред`явлення вимог та, відповідно, необхідності економії коштів, а також непропонування банком шляхів вирішення даних проблем.
Суд, в контексті наведеного, зазначає, що дана причина невиконання приписів абзацу 8 частини 2 статті 41 Закону, не підкріплена жодними іншими об`єктивними обставинами, як то рішення комітету кредиторів щодо мінімізації витрат банкрута на вчинення таких дій, а також не може ставитися у залежність від наявності пропозицій будь - кого із кредиторів щодо врегулювання даної проблеми.
Окрім того, умови продажу дебіторської заборгованості застережені абзацом 6 частини 1 статті 44 Закону та обумовлені положеннями договору про відступлення права вимоги банкрута, факт наявності якого не встановлена судами попередніх інстанцій.
Стосовно доводів третьої особи про розгляд справи в суді першої інстанції неналежним складом суду, оскільки в ухвалі про відкриття провадження зазначено лише прізвище головуючого, в той час, як справа по суті розглянута колегією суддів, то Суд відхиляє їх, з огляду на необґрунтованість, оскільки приписами ч. 2 ст. 107 КАС України (в редакції, станом на час розгляду справи судами) передбачено відкриття провадження у справі суддею одноосібно, а нормами ч. 1 ст. 24 КАС України (в редакції, станом на час розгляду справи судами) визначено, що розгляд та вирішення справи, предметом оскарження в якій є рішення міністерства, здійснюється  колегією у складі трьох суддів.
Щодо доводів третьої особи про недотримання позивачем вимог щодо заяви про уточнення позовних вимог, то критично сприймає їх та вважає такими, що не підкріплені реальним обгрунтуванням.
Щодо порушення у вигляді ненадання інформації комітетові кредиторів, то Суд зазначає наступне.
Нормами частини 9 статті 41 Закону передбачений обов`язок ліквідатора не рідше ніж один раз на місяць надавати комітету кредиторів звіт про свою діяльність, інформацію про фінансове становище і майно боржника на день відкриття ліквідаційної процедури та при проведенні ліквідаційної процедури, використання коштів боржника, а також іншу інформацію на вимогу комітету кредиторів.
Суд підкреслює, що наведений обов`язок позивача застережений приписами вказаної норми лише часовими рамками - не рідше ніж один раз на місяць, а не надавання звіту позивачем за необхідністю та лише на вимогу кредиторів, чи можливістю звільнення ліквідатора від звітування у зв`язку з опрацюванням значного обсягу документації.
Реалізація частини 9 статті 41 Закону може бути підтверджена відповідними протоколами засідань комітету кредиторів щодо заслуховування звіту ліквідатора.
Водночас, Суд погоджується з доводами скаржника щодо неналежного виконання позивачем частини 9 статті 41 Закону шляхом повідомлення представників кредиторів при зустрічах в судових засіданнях та в телефонному режимі.
Щодо порушення у вигляді проведення оцінки майна без забезпечення ліквідатором фізичного огляду майна стосовно якого проводиться оцінка суб`єктом оціночної діяльності, то Суд зазначає на необгрунтованість вказаних доводів скаржників, з огляду на відсутність підтвердження конкретних умисних дій ліквідатора щодо перешкоджанню суб`єктам оціночної діяльності у здійсненні даного огляду.
Відтак, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що доступ до всіх необхідних об`єктів оцінки ліквідатором було забезпечено у повній мірі, обов`язку ж ліквідатора змушувати суб`єктів оціночної діяльності реалізовувати належним чином такий доступ і оглядати на місці об`єкти оцінки чинним законодавством не передбачено.
Стосовно порушення позивача у вигляді передчасної передачі майна на реалізацію без згоди забезпеченого кредитора, оскільки, ухвала Господарського суду м. Києва від 21.11.2016 у справі 910/24550/13 не набрала законної сили, то Суд зауважує наступне.
Суди вірно зазначили,  що арбітражним керуючим ОСОБА_1 було дотримано вимоги статті 42 Закону та при відсутності згоди заставного кредитора - банку отримано дозвіл суду у провадженні якого перебуває справа про банкрутство на продажу, у тому числі, майна, що перебуває у заставі.
Доводи скаржника щодо ненабрання ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.11.2016 у справі 910/24550/13 законної сили не мотивовані конкретними приписами процесуального законодавства, а, відтак, не можуть бути цілком обґрунтовані.
Водночас, Суд звертає увагу, що, скаржником в доводах касаційної скарги зазначено, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі № 910/24550/13, заборонено ліквідатору вживати будь - яких заходів з відчуження майна банкрута до розгляду апеляційних скарг на ухвали Господарського суду м.Києва від 21.11.2016 у цій справі. В подальшому, ухвалу суду першої інстанції від 21.11.2016 про надання дозволу на продаж заставного майна банкрута скасовано постановою суду апеляційної інстанції від 22.02.2017.
Водночас, суди попередніх інстанцій, зробивши висновки про неправомірність наказу відповідача-1 від 15 лютого 2017 року № 414/5, не дослідили та не надали оцінки вищенаведеним фактам заборони судом позивачу вживати будь - яких заходів з відчуження майна банкрута. Окрім того, суди попередніх інстанцій, з`ясовуючи фактичні обставини справи, не встановили часової хронології передачі позивачем майна банкрута на реалізації на аукціоні, дати проведення аукціонів та їх результати, а також момент обізнаності позивача із забороною, встановленою ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі № 910/24550/13, станом на дату проведення аукціону.
Верховний Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, Верховний Суд надав відповідь на всі аргументи відповідача, наведені в касаційній скарзі, які мають значення для правильного вирішення справи.
Суд зауважує, що у відповідності до статті 159 КАС України (в редакції на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), яка кореспондується з приписами статті 242 КАС України (в редакції, станом на момент ухвалення Верховним Судом) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відтак, Суд зазначає, що за відсутності з`ясування вищезазначених обставин та недослідження їх судами попередніх інстанцій, рішення останніх не можна вважати законними і обґрунтованими.
На підставі вищевикладеного, Суд дійшов до висновку про необхідність скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд для дослідження та надання оцінки обставинам, зазначеним у цій постанові.
<…> Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд <…>.
Відповідно до п.1 ч. 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Приписами частини 4 статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 344, 349-356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року скасувати , справу № 826/1930/17 направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Повний текст постанови складено 10.02.2021.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді | Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська   О.В. Кашпур