Ухвала                                                                       
 
24 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 705/5544/19
провадження № 61-8523св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Черленюх Людмила Василівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича та ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2020 року у складі судді           
Гудзенко В. Л. та постанову Черкаського апеляційного суду від 05 травня 2020 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Сіренко Ю. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Черленюх Л. В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень.  
На обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 26 грудня          
2006 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримала кредит у розмірі      
20 000 доларів США зі сплатою 12,5 процентів за користування кредитом строком до 25 грудня 2026 року на придбання квартири, тобто на споживчі цілі. 
У рахунок забезпечення належного виконання умов кредитного договору      26 грудня 2006 року між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ)                 
від 21 січня 2010 року № 19 відкликано банківську ліцензію                             
ТОВ «Укрпромбанк» та ліквідовано його з 21 січня 2010 року. 
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов?язань                 
ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», за умовами якого до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами. 
Позивач зазначала, що з 06 липня 2010 року вона сплачувала щомісячні платежі у рахунок виконання умов кредитного договору на користь             
ПАТ «Дельта Банк». 
Постановою правління НБУ від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних і 02 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення про запровадження з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. 
02 жовтня 2015 року  виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення, яким вирішено почати здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку Кадирова В. В. 
24 жовтня 2019 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та призначення Матвієнка А. А., якому делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк». 
Позивач вказувала, що умови кредитного договору по поверненню кредитних коштів, сплати процентів та інших платежів нею виконувалися належним чином.
Проте, 30 липня 2019 року нею отримано від ПАТ «Дельта Банк» лист, в 
якому було зазначено, що права вимоги за кредитним договором будуть виставлені для індивідуального продажу на відкритих торгах (аукціоні), але вона, як боржник, не може приймати участь у торгах. 
22 жовтня 2019 року позивач отримала повідомлення від ОСОБА_2 про те, що 04 жовтня 2019 року між ним, як фізичною особою, та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 26 грудня 2006 року. Договір купівлі-продажу укладений в результаті проведення 09 вересня 2019 року електронних торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2019-07-23-000046-b, щодо продажу права вимоги за кредитним договором від 26 грудня 2006 року, переможцем яких став ОСОБА_2 . 
Також 22 жовтня 2019 року вона отримала від ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання зобов?язань за кредитним договором, а 07 листопада 2019 року отримала копію протоколу електронного аукціону                            
№ UA-EA-2019-07-23-000046-b, копію договору купівлі-продажу прав вимоги від 04 жовтня 2019 року, копію додатку № 1 до цього договору, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 04 жовтня 2019 року та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки. 
Позивач вважала, що внаслідок зазначених дій відповідачів порушено її права, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги від 04 жовтня          
2019 року фактично є договором факторингу, за умовами якого 
відступлення права вимоги може відбутися виключно за плату. Однак, надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, тому фінансова установа має право здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій, унаслідок чого для надання фінансової послуги фактор повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. 
Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить законодавству, оскільки для зобов?язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб?єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.
Крім того, положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачений порядок правонаступництва на стадії ліквідації банку. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги та: визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги             
від 04 жовтня 2019 року № 1973/К, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , за кредитним договором від 26 грудня 2006 року                 
№ 230/ФЖВ-06 та іпотечним договором (без номеру) від 26 грудня 
2006 року, укладених між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого 
є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 ; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В. 
від 04 жовтня 2019 року, індексний номер 49021937 про державну 
реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно: квартиру 
АДРЕСА_1 ; скасувати запис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черленюх Л. В. від 04 жовтня 2019 року індексний номер 49021937 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо 
заборони на нерухоме майно, обтяжувач   ОСОБА_2 ; скасувати запис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу 
Черленюх Л. В. про державну реєстрацію змін до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О. Є. 
від 30 вересня 2015 року, індексний номер 24922254, реєстраційний номер іпотеки 4288682 від 26 грудня 2006 року, щодо реєстрації суб?єкта - іпотекодержателя ОСОБА_2 .
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області                      
від 04 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 04 жовтня     
2019 року № 1993/К, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 , предметом якого є кредитний договір від 26 грудня 2006 року 
№ 230/ФЖВ-06 та іпотечний договір від 26 грудня 2006 року, укладений між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 .
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 
приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу        
Черленюх Л. В. від 04 жовтня 2019 року, індексний номер 49021937 щодо реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .
Скасовано запис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва Черленюх Л. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 жовтня 2019 року, індексний номер 49021937 щодо заборони на нерухоме майно, обтяжувач ОСОБА_2 .
Скасовано запис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва Черленюх Л. В. про державну реєстрацію змін до 
рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О. Є. від 30 вересня 2015 року, індексний номер 24922254, реєстраційний номер іпотеки 4288682 від 26 грудня 2006 року, щодо реєстрації суб?єкта - іпотекодержателя ОСОБА_2 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений між відповідачами договір купівлі-продажу прав вимоги є договором 
факторингу, тому, згідно з положеннями Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг», фактор за 
таким договором повинен бути фінансовою установою. Оскільки 
з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитора, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними 
нормами права, тому такий договір є недійсним. Недійсність договору факторингу тягне скасування реєстраційних дій щодо державної реєстрації прав, які виникли на підставі такого договору.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 05 травня 2020 року апеляційні скарги ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 лютого 2020 року залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 . При цьому зазначив, що кредиторами 
в кредитних правовідносинах є банк або інша фінансова установа, проте, відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 04 жовтня         
2019 року відступлення таких прав здійснено на користь фізичної особи, яка не може надавати фінансові послуги, у тому числі і в формі факторингу. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг
У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
При цьому, підставою звернення до суду касаційної інстанції ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. зазначає пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зокрема суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків 
щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених      
у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі                      
№ 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 21 листопада 2018 року            
у справі № 161/5127/17 (провадження № 61-17635ск18), від 18 грудня         
2018 року у справі № 501/2309/16-ц (провадження № 61-37606св18),            
від 20 лютого 2019 року у справі № 128/639/17 (провадження                          
№ 61-45112св18), від 27 березня 2019 року у справі № 755/5751/17 (провадження № 61-34730св18), від 03 квітня 2019 року у справі                    
№ 591/4552/17 (провадження № 61-46099св18), від 19 липня 2019 року           
у справі № 910/4816/17. 
Касаційна скарга мотивована необґрунтованістю висновків судів 
попередніх інстанцій про те, що спірний договір купівлі-продажу прав 
вимоги за кредитним договором є договором факторингу, оскільки такий договір є правочином з відступлення прав вимоги (цесія), тому за таким договором можливазаміна кредитора, який є фінансовою установою, що 
має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Підставою  касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_2 зазначає пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 752/1183/16-ц (провадження № 61-40006ск18),           
 від 04 вересня 2019 року у справі № 906/1174/18 та в ухвалах від 18 грудня 2019 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 61-23099св18),          
від 04 травня 2020 року у справі № 760/5625/19 (провадження                         
№ 61-4887св20), а також, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.     
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково віднесли спірний договір від 04 жовтня 2019 року до договорів факторингу, оскільки за своєю правовою природою укладений договір є правочином        
з відступлення права вимоги (цесія), учасниками якого можуть бути як фізичні так і юридичні особи.
До спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», положеннями якого не передбачено обмежень стосовно продажу активів банку, у вигляді прав та вимог до боржників, саме фінансовим установам або іншим банкам.
Доводи інших учасників справи
У серпні 2020 року ОСОБА_1 подала до суду касаційної інстанції відзиви на касаційні скарги та вказувала, що спірний договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором містить умови, притаманні договору факторингу, тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що такий договір є недійсним. Рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні. 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалами Верховного Суду від 17 червня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. та ОСОБА_2 і витребувано цивільну справу.
У липні справа надійшла до Верховного Суду.
У зв?язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Штелик С. П. розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - 
керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та справу призначено судді-доповідачу Фаловській І. М.   
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2020 року справу призначено до розгляду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких 
випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного 
Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та 
застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове 
рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 
2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 346/1305/19 за позовом 
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий О. В., про звільнення майна з-під арешту.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати 
Касаційного цивільного суду, передаючи справу № 346/1305/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зауважив, що в практиці Верховного Суду України та Верховного Суду висловлювалися різні та взаємовиключні підходи щодо застосування конструкції недійсності правочину при відступленні права вимоги за кредитним договором.
І підхід. За допомогою конструкції «віртуальної» нікчемності та без 
визнання правочину про відступлення права вимоги недійсним не застосовувалися умови відповідного правочину, для регулювання відносин сторін.
ІІ підхід. Правочин про відступлення права вимоги є правомірним 
(стаття 204 ЦК України) і без визнання правочину недійсним породжує відповідні правові наслідки.
ІІІ підхід. Правочин про відступлення права вимоги за кредитним договором фізичній особі суперечить частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України і це є підставою для визнання його недійсним.
У вказаній ухвалі від 09 грудня 2020 року колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України 
від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15 та від 15 квітня 2015 року 
у справі № 6-59цс15) та Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), оскільки зроблені в них висновки не відповідають розумінню нікчемного правочину, закріпленому в Цивільному кодексі України, і на рівні норм Цивільного кодексу України або іншого 
закону відсутня вказівка про нікчемність правочину про відступлення права вимоги фізичній особі за кредитним договором.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2020 року прийнято до розгляду справу № 346/1305/19. Справа була призначена до розгляду на 26 січня 2021 року та перенесена на 09 березня 2021 року.
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що                        у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційому порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також               з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Судове рішення у справі, яке є предметом перегляду, та судове рішення, яке       передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 705/5544/19 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 346/1305/19.
Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Черленюх Людмила Василівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи                  
№ 346/1305/19.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді                                                                                                В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук