Єдиний унікальний номер 219/5161/15-ц 
Номер провадження 22-ц/804/564/21        

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 березня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією у  складі:

Головуючого судді-доповідача  Никифоряка Л.П.
Суддів                   Новікової Г.В., Гапонова А.В.
за участі секретаря судового засідання    Ротар Я.Б.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про відповідальність за порушення зобов`язання яке виникло з договору кредиту, в якій подано апеляційну скаргу правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Медінцева Н.М.), -

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 18 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Банк виклав вимоги про стягнення з ОСОБА_1 коштів в розмірі 185 502,50грн, з яких 151 744,24грн заборгованість за кредитом, 27745,13грн заборгованість за відсотками та 6 013,13грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту. Існування таких вимог Банк пов`язував із неналежним виконанням з боку боржника зобов`язань взятих на підставі кредитного договору № 3142Н/08-9 від 11 червня 2008 року укладеного між ним та Банком.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року позов кредитора задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 185 502,50грн та судові витрати в розмірі 2 782,53грн. 

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2017 року скасоване заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2020 року вирішено питання про заміну кредитора в порядку процесуального правонаступництва та в наявному зобов`язанні замінено Банк правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Товариство, яке набуло право вимоги за Договором купівлі-продажу прав вимоги від 28 листопада 2019 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні позову. Суд першої інстанції виходив з того, що Товариство не надало доказів про набуття прав нового кредитора у зобов`язанні яке виникло на підставі кредитного договору № 3143Н/08-9 від 11 червня 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та Банком.
Згідно висновків суду підтверджені обставини щодо передання Банком своїх прав Товариству тільки за договором іпотеки яким лишень було забезпечено зобов`язання яке виникло на підставі кредитного договору № 3143Н/08-9 від 11 червня 2008 року. 
Також правові підстави для відмови в позові суд вбачав у тім, що кредитор Банк не довів існування самого зобов`язання між ним та ОСОБА_1 , з огляду на відсутність кредитного договору № 3142Н/08-9 від 11 червня 2008 року.

В апеляційній скарзі Товариство висловило вимогу про скасування рішення та задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають обставинам справи, а саме відступлення права вимоги Банком та заміна кредитора в зобов`язанні яке виникло на підставі кредитного договору № 3143Н/08-9 від 11 червня 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та Банком відбулось відповідно до договору № 212009 від 28 листопада 2019 року, який надано правонаступником та копія якого, засвідчена належним чином, міститься в матеріалах справи.
Також незаконність та необґрунтованість рішення суду, на думку заявника, мала місце з огляду на суперечливі правові висновки суду першої інстанції, який на підставі договору № 212009 від 28 листопада 2019 року вирішив питання про заміну кредитора в порядку процесуального правонаступництва та в наявному зобов`язанні замінив Банк правонаступником Товариством, та при цьому при вирішенні спору по суті вважав що відсутні докази про відступлення права вимоги в зобов`язанні яке виникло на підставі кредитного договору № 3143Н/08-9 від 11 червня 2008 року. 
Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що обставин з приводу укладення кредитного договору на певних умовах та існування кредитної заборгованості по процентах за користування кредитом у визначеному Банком розмірі підтверджено також іншими письмовими доказами, які долучені до матеріалів справи і жодним чином не спростовані та повністю узгоджуються із кредитним договором. Також, заявник стверджував про те, що не позбавляє доказової сили зазначені письмові докази та обставина що Банк в тексті позовної заяви допустив помилку щодо номеру договору, яким останній обґрунтовував свої вимоги.

На час розгляду справи відзив не надходив.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 та його письмову заяву, за відсутності позивача представник якого просив розглянути справу без нього, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

11 червня 2008 року ОСОБА_1 уклав Кредитний договір № 3143Н/08-9 з Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Кредитний договір за яким боржнику було надано кредит у сумі 145 000,00грн для споживчих потреб, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 23% річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 10 червня 2018 року згідно графіку який є невід`ємною частиною кредитного договору /том І а.с.3-17/.

21 серпня 2009 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 4 до кредитного договору від 11 червня 2008 року. Згідно пунктів 1.1, 1.1.1, 1.2, 1.3 якого відповідачу було надано кредит у формі відкличної не поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості в сумі 160 160,82грн на поточні потреби, з встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 18% річних з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 10 березня 2028 року згідно графіку /том І а.с.18-24/.

Згідно довідки Банку заборгованість за Кредитним договором станом на 15 червня 2015 року становила 185 502,50грн, з яких 151 744,24грн заборгованість за кредитом, 27 745,13грн заборгованість за відсотками та 6013,13грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту; розрахунок заборгованості за кредитним договором 3143Н/08-9 містить інформацію з приводу того, що позичальник ОСОБА_1 в 2009-2014 роках частково сплачував за кредитом за період з 11 вересня 2009 року по 11 липня 2014 року, загалом сплативши 136431,00грн /том І а.с.39-41/.

З розрахунку заборгованості наданого представником ОСОБА_1 , останнім за період з 10 липня 2009 року по 10 травня 2014 року по кредиту сплачено загалом 141904,62грн /том ІІІ а.с.76-78/.

28 листопада 2019 року Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відступлено право вимоги правонаступнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на підставі договору № 212009 відповідно до змісту якого Товариство набуло прав нового кредитора у зобов`язанні яке виникло на підставі кредитного договору № 3143Н/08-9 від 11 червня 2008 року укладеного між ОСОБА_1 і Банком; та згідно з додатком до якого Банк набув право вимоги до боржника ОСОБА_1 в розмірі фактичного невиконаного грошового зобов`язання за кредитним договором № 3143Н/08-9 від 11 червня 2008 року /том ІІ а.с.146-152/.

Перевіривши оскаржуване рішення апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення.

В судовому засіданні підтверджені обставини щодо існування між Банком та ОСОБА_1 кредитних взаємовідносин, що виникли на підставі Кредитного договору в якому сторони погодили істотні умови щодо розміру ліміту кредитної лінії, строку та порядку погашення позики.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до першої та другої частини статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.  

Частина перша статті 1049 ЦК України покладає на позичальника обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У даній справі відповідач заперечує право Товариства на стягнення кредитних коштів вважаючи, що не підтверджено набуття ним права вимоги до відповідача саме за Кредитним договором.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по своїй суті означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні  в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Надана Банком копія договору № 212009 від 28 листопада 2019 року містить підписи уповноважених сторін договору, справжність яких скріплена відтисками печаток юридичних осіб.
Зміст зобов`язання в наведеному договорі та додатку до нього викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз зазначених письмових доказів дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до того, що Банк відступає новому кредитору - Товариству право вимоги за Кредитним договором. 
Дії сторін договору охоплюються поняттям відступлення права вимоги та доводи апеляційної скарги в частині недоведеності переходу права вимоги за Кредитним договором до Банку спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Також відповідач заперечував обставини наявності кредитних правовідносин на підставі Кредитного договору № 3142Н/08-9, оскільки між ним та Банком було укладено договір 3143Н/08-9.
Однак рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі - без встановлення відповідних фактів. 
Визначальним у даній справі є не те, який саме номер правочину позивач зазначив в позові, а безпосередньо до чого зводились вимоги позивача, вид та характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір.

Обставини встановлені в ході судового розгляду та підтверджені належними і допустимими доказами дають підстави для висновку про те, що новий кредитор набув права вимоги саме за договором 3143Н/08-9 від 11 червня 2008 року та має право на стягнення заборгованості саме за Кредитним договором в обсязі що існував на час укладення договору № 212009 від 28 листопада 2019 року. 

Отже ствердження відповідача жодним чином не підтверджено, та за відсутності будь-яких доказів дана обставина є не доведеною і спростовується іншими письмовими доказами наданими Банком.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції не відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення розрахунку заборгованості за кредитом наданого Банком, самим Кредитним договором та договором про відступлення права вимоги та необґрунтовано вважав що зазначені документальні докази є неналежними письмовими доказами які були вирішальними для розгляду справи. 

Якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає письмові докази, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень щодо сум які були отримані та погашені, суд відповідно до вимог процесуального законодавства ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Кредитний договір, що засвідчений підписом ОСОБА_1 та додаткові угоди до нього, свідчать про виникнення між Банком, заміненим кредитором у зобов`язанні якого є Товариство, і ОСОБА_1 кредитного зобов`язання, розкривають суть договору кредитування, свідчать про погодження сторонами істотних умов кредитного договору.

За загальним правилом договірне зобов`язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладення договору.

Також у даній справі існування кредитних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 підтверджується фактичними діями з боку позичальника, а не лише самими правовими аргументами на які робив посилання позивач, оскільки згідно письмових доказів у справі та пояснень представника відповідача, позичальник сплачував суми коштів у розмірі визначеному Кредитним договором та здійснив останнє погашення заборгованості 19 травня 2014 року на визначений в договорі рахунок. 

Суд вважає що використання кредитних коштів, сплата платежів згідно графіку погашення кредиту, що є додатком до Кредитного договору охоплюється поняттям кредитний договір що наведено в статті 1054 ЦК України.

Встановивши факт неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором та дійшовши висновку про наявність заборгованості, суд апеляційної інстанції виходить із розрахунку заборгованості наданого позивачем, оскільки Банк на який покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні підтвердив належними та допустимими доказами обставини щодо неналежного виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором та існування заборгованості в розмірі визначеному Банком; разом з тим, суд не погоджується із доводами позичальника про погашення кредиту, оскільки сплачена останнім сума за договором в розмірі 141904,62грн не свідчить про належне виконання умов взятого на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Однак, щодо нарахування банком пені в розмірі 6 013,13грн, апеляційний суд виходить з наступного.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).

За змістом статті 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція (ч.1). Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (ч.2).

Відповідно до частин першої-третьої статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» пунктами 1 та 3 якого, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком місто Бахмут (Артемівськ) Донецької області входить до переліку таких населених пунктів.

За наведених підстав вимоги про стягнення з відповідача пені суперечать чинному законодавству України та задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведене, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь Банку заборгованості в розмірі 179 489,37грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 151 744,24грн та процентів за користування коштами в розмірі 27 745,13грн.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов частково.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду першої інстанції сплата судового збору складала 1% ціни позову що становив 1 855,03грн, при зверненні з апеляційною скаргою 150% від суми, що підлягала сплаті в розмірі 2 782,55грн. Апеляційний суд частково задовольняє позовні вимоги банку в розмірі 179489,37грн /96,7% від первісної ціни позову/, тому з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені судові витрати за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі - 2 690,73грн (2782,55грн*96,7%). Також, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, на час подання позову було звільнено від сплати судового збору, з відповідача у дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам за суд першої інстанції в сумі 1 793,81грн (1855,03грн*96,7%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2020 року скасувати. 
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про відповідальність за порушення зобов`язання яке виникло з договорів кредиту та відступлення права вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 3143Н/08-9 від 11 червня 2009 року в розмірі 179489,37 (сто сімдесят дев`ять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять)37гривен, з яких: 151 744,24 (сто п`ятдесят одна тисяча сімсот сорок чотири),24гривен заборгованість за кредитом та 27 745,13 (двадцять сім тисяч сімсот сорок п`ять),13гривен заборгованість по процентах за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір в розмірі 2690,73 (дві тисячі шістсот дев`яносто),73 гривен. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір в розмірі 1 793,81(одна тисяча сімсот дев`яносто три) 81 гривен. 
В задоволення іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 березня 2021 року.
Судді: