ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" лютого 2021 р.                                                                     Справа №914/1734/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                                    Мирутенка О.Л.
                                                                                                                       Плотніцького Б.Д.
                                                                                                    
секретар судового засідання   Матіїшин Х.В.

розглянувши  апеляційну скаргу Фермерського господарства "Рисовський", б/н від 16.11.2020 (вх. №01-04/3348/20 від 19.11.2020)
на рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2020 (повне рішення складено 30.10.2020)
у справі №914/1734/20 (суддя Ділай У.І.)
за позовом:    Фермерського господарства "Рисовський", с. Зубра, Пустомитівський район, Львівська область
до відповідача:    Львівської міської ради, м. Львів
про:   стягнення 542   140,00 грн. завданої шкоди

за участю представників: 
від позивача: ОСОБА_1;
від відповідача: Синьовський Б.В. - представник;

ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року Фермерське господарство "Рисовський" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Львівської міської ради завданої шкоди за період з листопада 2018 року по червень 2020 року на загальну суму 542  140,00 грн., з яких: 94 460,00 грн. - моральна шкода та 447 780,00 грн. - матеріальна шкода.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем не розглянуто заяву позивача №3-Р-5954 про надання земельної ділянки на проспекті Червоної Калини у м. Львові площею 38 кв.м. для встановлення приміщення торгівлею квітковою продукцією. Постановою ІІустомитівського районного суду від 25.12.2014 у справі №450/4743/13 задоволено адміністративний позов позивача до Львівської міської ради, яким визнано бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви та зобов`язано розглянути заяву. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі №914/340/15 стягнено з Львівської міської ради моральну шкоду на користь відповідача 6090 грн в зв`язку з нерозглядом заяви та невиконання судових рішень. Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 у справі №914/263/19 повторно присуджено відшкодування за невиконання судового рішення. 
Однак, незважаючи на ці судові рішення відповідач продовжує не розглядати заяву та не виконувати рішення суду, внаслідок чого права позивача на розгляд заяв і гарантію прав підприємців право на землю не поновлено і тому позивач - одноосібний власник продовжує нести моральні та матеріальні збитки- неотримані доходи в зв`язку з неможливістю реалізації виробленої власної продукції, а тому залишається неможливою виробнича діяльність фермерського господарства-виробництво та реалізація квіткової продукції, оскільки вулична торгівля Львівською міською радою заборонена. 
Позивач вважає, що завдана моральна шкода полягає в глибоких переживаннях в зв`язку з невиконанням судових рішень, порушення відповідачем принципу "належного урядування", порушенн гарантії загальних прав підприємців, порушенні гарантій права на землю, несправедливим незаконним позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, невиправданих затрачених матеріальних ресурсів, порушення і втручання у право власності вчинення дій спрямованих на зниження престижу та довіри до діяльності позивача та інших немайнових прав позивача.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.10.2020 у справі №914/1734/20 у задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 у справі № 914/263/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2019 та постановою Верховного Суду  від 26.02.2020, встановлено факт виконання Львівською міською радою постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 18.09.2018. Отже, завдання шкоди відповідачем  позивачу  було припинено 18.09.2018.
Оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів порушення відповідачем суб`єктивного права ФГ "Рисовський" щодо невиконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а після 18.09.2018, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Не погодившись з вказаним рішенням  суду першої інстанції, позивач  звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить визнати рішення суду першої інстанції недійсним, незаконним і скасувати його та винести нове рішення, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що висновок суду першої інстанції про виконання відповідачем  постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 18.09.2018 не відповідає дійсності, оскільки така заява по суті не розглянута. Вказана обставина підтверджується і ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 у справі №380/148/20, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020.
05.01.2021 до суду від Львівської міської ради поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач  просить рішення  Господарського суду Львівської області від 20.10.2020 у справі №914/1734/20  залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Зокрема, відповідач зазначає, що оскільки в рішенні Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 у справі № 914/263/19 встановлено факт виконання Львівською міською радою постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 18.09 2018, правові підстави для стягнення шкоди на користь позивача за період з листопада 2018 року по червень 2020 року відсутні.
Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/1734/20 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Мирутенка О.Л. та Плотніцького Б.Д.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 апеляційну скаргу Фермерського господарства "Рисовський" на рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2020 у справі №914/1734/20 залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 відкрито апеляційне  провадження  за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Рисовський" на рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2020 у справі №914/1734/20, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 25.01.2021.
В судовому засіданні 25.01.2021 за згодою представників сторін оголошено перерву до 22.02.2021.
В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи, 29.02.2012 Фермерське господарство "Рисовський" звернулось до Львівської міської ради із заявою № 3-Р-5954 про надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 38 м2 для встановлення приміщення торгівлі квітковою продукцією. Однак вказана заява не розглядалася Львівською міською радою, тому Фермерське господарство  "Рисовський" звернулось до суду.
Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі № 876/4359/15 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2017 у справі №    К/800/30683/15, визнано неправомірною бездіяльність Львівської міської ради щодо розгляду заяв ОСОБА_1 про надання йому земельної ділянки площею 38 м2 на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 м2 під реконструкцію частини галереї торгового центру на АДРЕСА_1 по договору суперфіцію, згідно представленого проекту. Зобов`язано Львівську міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 м2 на АДРЕСА_1 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 м2 під реконструкцію частини галереї торгового центру на АДРЕСА_1 по договору суперфіцію, згідно представленого проекту.
Факт порушення прав позивача бездіяльністю Львівської міської ради щодо розгляду заяви від 29.02.2012 № 3-Р-5940 встановлено судовими рішеннями у справах № 914/977/18, № 914/1633/17, № 914/340/15 та №914/263/19, і ці обставини відповідно частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. 
Зокрема, рішення Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 у справі №914/263/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2019 та постановою Верховного Суду 26.02.2020, стягнуто з Львівської міської ради на користь Фермерського господарства «Рисовський» моральну шкоду за періоди з листопада  2015 року по 18.09.2018.
У липні 2020 року Фермерське господарство "Рисовський" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом у даній справі про стягнення з Львівської міської ради завданої шкоди за період з листопада 2018 року по червень 2020 року на загальну суму 542  140,00 грн., з яких: 94 460,00 грн. - моральна шкода та 447 780,00 грн. - матеріальна шкода, оскільки вважає, що Львівська міська рада продовжує невиконувати судове рішення та не розглядає заяву.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч.ч.1-3  ст.22 Цивільного кодексу України  особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Предметом позову у дані справі є стягнення завданої шкоди за період з листопада 2018 року по червень 2020 року на загальну суму 542  140 грн., з яких: 94 460,00 грн. - моральна шкода та 447 780,00 грн. - матеріальна шкода.
Судом встановлено, що спір виник через нерозгляд відповідачем (на виконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а) звернення позивача щодо надання в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 38 кв.м. для встановлення павільйону для торгівлі квітковою продукцією (заява №3-Р-5954 поданої 29.02.2012).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 у справі № 914/263/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2019 та постановою Верховного Суду від 26.02.2020, встановлено факт виконання Львівською міською радою постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а щодо розгляду заяв ОСОБА_1 18.09.2018.
Однак, як вбачається з рішення Господарського суду Львівської області від 13.06.2019 у справі № 914/263/19, вказаний висновок суду базується на тому, що з 18.09.2018 Фермерське господартво «Рисовський» в особі його керівника ОСОБА_1 було обізнано, що  на виконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі №450/4743/13-а, Львівською міською радою на пленарному засіданні сесії Львівської міської ради 21.06.2018-27.06.2018 р. розглядався проект відповідної ухвали про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_1 , однак не набрав необхідної кількості голосів депутатського корпусу на підтримку. 
Як вбачається з матеріалів справи, вважаючи, що  такі дії Львівської міської ради не є виконанням постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі №450/4743/13-а, ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської міської ради, в якому просив: - визнати бездіяльність та протиправні дії відповідача невиконанням рішення Пустомитівського районного суду у справі №450/4743/13-а та зобов`язати Львівську міську раду передати в користування по договору оренди земельну ділянку пл.38 кв.м. на АДРЕСА_2 , по представленому погодженому проекту для влаштування приміщення для торгівлі квітами.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 закрито провадження  у справі №380/148/20  за вказаним позовом ОСОБА_1 . 
Ухвала суду мотивована тим, що обраний позивачем спосіб захисту є одним із способів виконання постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі №450/4743/13-а. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, відповідно провадження у справі підлягає - закриттю, оскільки такий спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції.
Разом з тим, адміністративний суд зазначив наступне:
Згідно  ст. 122 ЗК України повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно  ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, здійснюється на підставі рішень зазначених органів, яке в свою чергу приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, аналізуючи вказані вимоги  Земельного кодексу, суд переконаний в тому, що відповідач зобов`язаний був на виконання вищевказаного судового рішення або надати відповідний дозвіл за заявою позивача    або надати мотивовану відмову у його наданні.
Повідомлення позивачу про те, що відповідний проект ухвали не набрав відповідної кількості голосів, а відтак є відхиленим, не є тим законним рішенням, який б відповідав вказаним вимогам закону із вичерпних на думку суду підстав відмови у надання відповідного дозволу.
Відповідно судом встановлено, що відповідачем жодним чином не виконано вищевказане рішення суду.
Ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 у справі №380/148/20  залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи Львівської міської ради про те, що  факт виконання Львівською міською радою постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року у справі №450/4743/13-а констатований рішеннями суду першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі №914/263/19, не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки такі обставини не можуть встановлюватись в межах розглядуваної справи в порядку позовного провадження, натомість такі повинні розглядатись в порядку, визначеному  статтею 383 КАС України, тобто, в особливому порядку судового контролю. В межах даної справи ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції такими повноваженнями в силу вимог  КАС України  не наділений.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до    закону    підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається    Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»    (далі - Закон № 1404-VIII).
За ч. 1    ст. 1 Закону № 1404-VIII    виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому    Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим    Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього    Закону    та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього    Закону    підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1    ст. 11 Закону № 1404-VIII    державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим    Законом    заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39  Закону № 1404-VIII     виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Як вбачається з матеріалів даної справи, 28.09.2020 заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській  області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №450/4743/13-а, виданого 23.11.2016  Пустомитівським районним судом Львівської області про зобов`язання Львівської міської ради розглянути заяви ОСОБА_1 щодо передачі в оренду: земельної ділянки площею 38 м2 на АДРЕСА_2 по представленому погодженому проекту та земельної ділянки площею 15 м2 під реконструкцію частини галереї торгового центру на АДРЕСА_2 по договору суперфіцію, згідно представленого проекту, у зв`язку з виконанням рішення суду.
Зокрема, державним виконавцем встановлено, що на виконання рішення суду на пленарному засіданні сесії, яке відбулось 04.09.2020-07.07.2020 Львівською міською радою прийнято ухвалу від 07.07.2020 №6805 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на АДРЕСА_2 ».
З огляду на все викладене вище в сукупності, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те,  що постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2014 у справі № 450/4743/13-а виконана Львівською міською радою  18.09.2018, а відтак і про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди за період з листопада 2018 року по червень 2020 року.
За змістом ст. 23 ЦК України, при відшкодуванні моральної шкоди слід виходити із характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Згідно з п. п. 3, 5     постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4     під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За таких обставин, враховуючи, що позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої зокрема зниженням престижу і довіри до діяльності фермерського господарства та інших немайнових прав позивача, подано з тих самих підстав незаконної бездіяльності Львівської міської ради з яких було частково задоволено позов про відшкодування моральної шкоди у справах № 914/340/15, № 914/977/18, №  914/1633/17 та №914/263/19, рішення в яких набрали законної сили, а завдання шкоди Львівською міською радою  позивачу було припинено лише 07.07.2020, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди за період з листопада 2018 року по червень 2020 року.
Судом встановлено, що позивач здійснює розрахунок моральної шкоди за вказаний період з врахуванням рекомендацій Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995, виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати (4  723 грн.) помноженої на 20 місяців невиконання рішення суду .
Однак, розмір мінімальної заробітної плати у період з листопада 2018 року по  червень 2020 року, відповідно до Законів України "Про державний бюджет України" на 2018,2019,2020 роки, складав: з 01.01.2018 - 3 723 грн. , з 01.01.2019 - 4  173 грн., з 01.01.2020 - 4  723 грн.
Здійснивши перерахунок нарахованої моральної шкоди  з врахуванням вказаних розмірів мінімальної заробітної плати,  виходячи з положень абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995, апеляційний суд дійшов до висновку  про стягнення з відповідача на користь позивача 85 860 грн. моральної шкоди за період з листопада 2018 року по  червень 2020 року. 
Щодо позовних вимог ФГ "Рисовський" про стягнення 447 780 грн матеріальної шкоди у вигляді неотриманого доходу від реалізації квіткової продукції за період з листопада 2018 року по  червень 2020 року, суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Як вбачається з поданого позивачем розрахунку матеріальної шкоди, для розрахунку суми неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач використав середньостатистичні показники урожайності, собівартості вирощеної продукції та  ринкових цін. 
Однак, посилання позивача на те, що лише бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду спірної заяви призвела до понесення позивачем матеріальних збитків, є передчасним, оскільки розгляд заяви про надання земельної ділянки не гарантує рішення про її надання. Крім того,  що матеріали справи не містять документів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, позивач перебуває у стані припинення з 2008 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Отже, Фермерським господарством  "Рисовський" не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача щодо не розгляду заяви позивача та завданою йому матеріальною шкодою.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 447 780 грн. у вигляді неотриманого доходу від реалізації квіткової продукції за період з листопада 2018 року по  червень 2020 року.
З огляду на все викладене вище в сукупності,  колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Фермерського господарства "Рисовський" слід задоволити частково, рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2020 у справі №914/1734/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 85  860 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Враховуючи, що предметом даного спору є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю та неприйняттям відповідного рішення органом місцевого самоврядування, в межах наданих повноважень, отже такий позов судовий збір не оплачується.
Керуючись ст.ст.269,270,275,277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Рисовський" задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2020 у справі №914/1734/20  скасувати та прийняти нове рішення.
3.   Позов задоволити частково.
4. Стягнути з Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, буд.1, ідентифікаційний код 04055896) на користь Фермерського господарства "Рисовський" (81135, Львівська обл., Пустомитівський р-н., с. Зубра, ідентифікаційний код 19324981) 85  860 грн. моральної шкоди.
5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
6.  На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати наказ.
8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження постанови суду апеляційної інстанції  до суду касаційної інстанції встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                           Мирутенко О.Л.

Суддя                                                                                                    Плотніцький Б.Д. 

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.03.2021