ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1897/21 Справа № 192/1693/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , правонаступника (спадкоємця) ОСОБА_2 

на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк”, яке згідно затвердженої 11.06.2018 року нової редакції Статуту, змінило найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.09.2012 року банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 31.07.2017 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 61 850,96 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 1 984,72 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 51 910,01 грн.; заборгованості за пенею та комісією – 4 534,76 грн.; а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 2 921,47 грн. – штраф (процентна складова).

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № б/н від 26.09.2012 року в розмірі 61 850,96 грн. та судовий збір в розмірі 1 600,00 грн.

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.09.2012 року в розмірі 61 850,96 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2017 року залишено без задоволення.

Крім того, при розгляді заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, судом першої інстанції установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.01.2018 року, виданого виконавчим комітетом Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.68).
Довідкою приватного нотаріуса Солонянського районного нотаріального округу Нестерової Т.В. від 17 грудня 2018 року, підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно прийняла спадкове майно, що залишилось після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та є його єдиною спадкоємицею (а.с.72).
Тобто, судом першої інстанції допущено до розгляду, як правонаступника померлого відповідача ОСОБА_2 його дочку, яка є єдиним його спадкоємцем - ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони по справі повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що 26.09.2012 року між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_2 був укладений договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

В порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість в розмірі 61 850,96 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 1 984,72 грн; заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 51 910,01 грн; заборгованості за пенею та комісією – 4 534,76 грн; а також штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн – штраф (фіксована частина); 2 921,47 грн – штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримавши кредит не виконав зобов`язання щодо його своєчасного й повного повернення, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п.59 Постанови).

Безпідставним є посилання у позовній заяві на те, що «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку» було встановлено порядок повернення коштів черговими платежами та те, що кінцевий термін повернення коштів відповідає строку дії картки, оскільки судом першої інстанції не було встановлено, що вони були підписані ОСОБА_2 , відповідно вони не є частиною кредитного договору б/н від 26.09.2012 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 .

Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, анкета-заява позичальника від 26.09.2012 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що моментом перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором є момент, коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а тому перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу ОСОБА_2 по кредиту, тобто з 17.10.2012 року.

Колегією суддів установлено, що останній самостійний платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 вніс 17.10.2012 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.5-6) та випискою по особовому рахунку (а.с.155-161), а з позовом до суду банк звернувся 11.10.2017 року, тобто з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено правонаступником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 62-65, 217-220).

Такий правовий висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 697/1307/17-ц, від 21.09.2020 року у справі № 314/5082/17, від 15.01.2021 року у справі № 494/366/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що посилання АТ КБ “ПриватБанк” на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19.03.2014 року № 6-14цс14, про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, безпідставні, оскільки стосуються інших фактичних обставин.

Зокрема у вказаній справі, судами було встановлено, що сторонами було погоджено правила користування платіжною карткою, відповідно до яких граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

У даній справі між сторонами кредитного договору не було погоджено графік погашення чергових платежів та те, що кінцевий строк погашення відповідає строку дії картки.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, у зв`язку з чим помилково прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, колегія враховує, що апелянт звертаючись до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, у тому числі, ставила питання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, однак місцевий суд залишаючи без задоволення зазначену заяву, не врахував заявлене клопотання. 
Як не врахував, що справу судом першої інстанції було розглянуто 30 листопада 2017 року, а згідно до наданої до заяви виписки із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Кардіологічному відділенні КЗ “Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології і кардіохірургії” ДОР з 28.11.2017 року по день виписки 08.12.2017 року (а.с.69). Тому з об”єктивних підстав не міг з”явитись у судове засідання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв”зку з пропуском позивачем строку на звернення до суду із зазначеними позовними вимогами.

На підставі статті 141 ЦПК України з АТ КБ “ПриватБанк” на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплачених останньою за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 400,00 грн.

Керуючись ст. 259,268,375,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року – скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на користь  ОСОБА_1  судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2 400,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко