Справа № 308/8536/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        25 березня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої     -   судді Кожух О.А.,
суддів             -   Джуги С.Д., Куштана Б.П.,
за участі секретаря -   Волощук В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 лютого 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, - 

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ТОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в розмірі 9609,92 грн., а також 1069,47 грн. інфляційних втрат та 346,74 грн. трьох процентів річних. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що упродовж липня 2015 року - червня 2018 року споживачем ОСОБА_1 за адресою споживання: АДРЕСА_1 , здійснювалося фактичне споживання природного газу, про що свідчить, зокрема, фінансовий стан споживача, копія відомостей по обходу населеного пункту, якими зафіксовано показник лічильника природного газу. 
Відповідач не звертався до ТОВ «Закарпатгаз Збут» із заявою про припинення подачі газу, фактично користувався послугами з газопостачання, визнаючи наявність правовідносин, а відтак і взаємних прав та обов`язків, що з них випливають. Такі дії відповідача свідчать про прийняття ним умов Договору про надання послуг з газопостачання, що повністю узгоджується з нормами ст. ст. 641 - 642 ЦК України. 
Відповідач не сплачував вчасно вартість спожитого газу, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.07.2018 складала 9609,92 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, а відтак з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 1069,47 грн. та 3 % річних у сумі 346,74 грн. 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2019 позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 11 026,13 грн., яка складається з наступного: 9609,92 грн. - основний борг; 1069,47 грн. - інфляційні втрати; 346,74 грн. - 3% річних. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» судовий збір у розмірі 1762,00 грн.
На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Закарпатгаз Збут».
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судове засідання 25.02.2019 проведено без участі відповідача, що позбавило його можливості заявити про позовну давність. Вказує, що має субсидію, багатодітну сім`ю, з яких четверо малолітніх дітей. Вважає, що заборгованості за спожитий газ не має, сплачує за газ по лічильнику. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив рішення суду залишити без змін. Зокрема, вказує, що розрахунок заборгованості відповідача відповідає дійсному споживанню, з врахуванням наданої споживачу субсидії та оплати, проведеної споживачем.
Учасники справи та їх представники в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.108-110). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання  це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Як передбачено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Постановою Кабінету Міністрів України № 187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» від 22.03.2017 на виконання ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що на території Закарпатської області постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу є ТОВ «Закарпатгаз збут».
Згідно з п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила) та п. 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі   договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18.02.2016 ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання № 14318 до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам та, відповідно, являється споживачем ТОВ «Закарпатгаз Збут» за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 (а. с. 11, 13).
Згідно з п. 2 Розділу ІІ Правил за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Правил, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Згідно з п. 4 Розділу І Правил та п. 1.3 Типового договору № 2500, якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача на приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання), є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та заява-приєднання до умов договору опубліковані в газеті Закарпатської обласної ради і обласної державної адміністрації «Новини Закарпаття» № 144 (4461) від 22.12.2015, а також розміщено на офіційній веб-сторінці ТОВ «Закарпатгаз Збут» (а. с.9).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав від постачальника ТОВ «Закарпатгаз Збут» природний газ у необхідних для нього об`ємах, що не заперечується самим відповідачем, та взяв на себе зобов`язання своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2018 було скасовано судовий наказ, виданий 04.12.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 7428,09 грн. - основного боргу; 86,57 грн. - інфляційні витрати; 11,28 грн. - 3% річних(а. с. 17).
Відповідно до п. 14 Розділу ІІІ Правил розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 611-612 ЦК України).
Згідно з довідкою по розрахункам за природний газ заборгованість ОСОБА_1  за спожитий природний газ станом на липень 2018 року становить 9609,92 грн. Такий розрахунок проведено з липня 2015 року, а відтак, вимога про стягнення боргу заявлено в вежах трьох років. Нарахування інфляційних втрат у розмірі 1069,47 грн. та 3 % річних у сумі 346,74 грн. проведено за період з 01.03.2017 по 31.08.2018 (а.с. 5, 6).
Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вказував, що отримував субсидію. 
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, за період з липня 2015 року по червень 2018 року позивачем нарахована відповідачу сума до сплати - 36 558,27 грн, з яких: 22 992,16 грн - сплачено за субсидією, 3956,16 грн - сплачено відповідачем окремо. Відтак, при розрахунку заборгованості, відповідачу субсидія була врахована.
Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.
Відповідно до п. 11 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу.
Згідно розрахунку, наданого суду позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за спожитий природний газ станом на липень 2018 року складає 9609,92 грн, а тому місцевий суд, з урахуванням уточненого розрахунку, дійшов правильного висновку про задоволення позову. Вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних витрат та 3 % річних є похідними. Згідно розрахунку позивача, такі нарахування поведені за період з 01.03.2017 по 31.07.2018. Виходячи з принципу диспозитивності, враховуючи межі позовних вимог, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції також правомірно, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, було стягнуто з відповідача інфляційні витрати у розмірі 1069,47 грн. та 3 % річних в розмірі 346,74 грн. 
Відповідачем у встановленому процесуальному порядку не спростовано належними та допустимими доказами, що сума заборгованості перед позивачем є іншою, ніж та, що визначена у розрахунку позивача; відповідачем не надано контррозрахунку; не надано будь-яких відомостей щодо погашень боргу, у більшому розмірі ніж зазначено позивачем. Відтак відповідачем не наведено доводів і не подано належних і допустимих доказів на спростовання розрахунку заборгованості позивача .
В той же час, колегія суддів констатує, що справу було розглянуто за відсутності відповідача, який не був повідомлений про судові засідання, призначені на 21.01.2019 та на 25 .02.2019 - судові повістки повертались за закінченням терміну зберігання. 
Відповідно до п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
Апелянт вказує, що справу було розглянуто за його відсутності, що позбавило його можливості, зокрема, заявити про застосування позовної давності. 
Як зазначалось вище, позивач, звернувшись до суду 31 липня 2018 року, просив стягнути заборгованість за період з липня 2015 року. У відзиві на позовну заяву відповідач не вказував про сплив позовної давності. 
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через неповідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, слід скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Апеляційний суд, використовуючи свої дискреційні повноваження, ухвалою від 30.09.2019 звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Проте судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позовної заяви, з відповідача слід стягнути. При поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 1762 грн. Позивачем двома платежами було сплачено судовий збір в загальній сумі 2385,80 грн - 1585,80 грн сплачено 23.07.2018 (а.с.2) та 800 грн. було сплачено при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу (а.с.8). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування сплаченого судового збору 1762 гривні. 
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» (місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, код ЄДРПОУ - 39582749) - заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 11 026,13 гривень (одинадцять тисяч двадцять шість гривень тринадцять копійок), яка складається з наступного: 9609,92 гривень - основний борг; 1069,47 гривень - інфляційні втрати; 346,74 гривень - 3% річних. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут» судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви, у розмірі 1762,00 гривні (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Головуюча:                                      

Судді: