ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2021 року	Львів	Справа № 260/114/21 пров. № А/857/3106/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року про повернення позовної заяви (судді Калинич Я.М., ухвалену у письмовому провадженні м. Ужгород) у справі №260/114/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії про визнання протиправними і незаконними дій службових осіб, визнання незаконним, недійсним та скасування наказу, поновлення на службі,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.01.2021 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії в якому просить поновити строк звернення до суду, визнати незаконним наказ від 06.11.2015 за № 257о/с Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та дії начальника УМВС України в Закарпатській області полковника міліції ОСОБА_2 щодо його підписання, зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії в день набрання рішенням суду законної сили скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 06.11.2015 за № 257о/с та поновити порушені права позивача шляхом видання наказу про призначення на попередній посаді, справу розглянути у порядку спрощеного позовного провадження.
Оскаржуваною ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року повернуто позовну заяву.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що право на звернення до суду з цим позовом виникло у нього з 25.12.2020, коли він дізнався про порушення своїх прав, свобод і інтересів.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року про повернення позовної заяви у справі №260/114/21 та ухвалою суду від 15.02.2021 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 2 статті 312 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 11.01.2021 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії в якому просить поновити строк звернення до суду, визнати незаконним наказ від 06.11.2015 за № 257о/с Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та дії начальника УМВС України в Закарпатській області полковника міліції ОСОБА_2 щодо його підписання, зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії в день набрання рішенням суду законної сили скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 06.11.2015 за № 257о/с та поновити порушені права позивача шляхом видання наказу про призначення на попередній посаді.
Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними та поновлення такого. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 позовну заяву залишено без руху.
25.01.2021 до Закарпатського окружного адміністративного суду подано заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.
Приймаючи оскаржувану ухвалу у цій справі, суд першої інстанції виходив з тих мотивів, що наведені у заяві про усунення недоліків щодо поновлення строку звернення, якими обґрунтовано підстави поважності причин пропуску строку звернення є неналежними та не вбачається підстав для задоволення клопотання.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.
Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 статті 4 КАС України).
Оскільки ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого організаційно-методичного відділу слідчого управління УМВС України в Закарпатській області та звільнений з неї, то цей спір є публічно-правовим спором з приводу звільнення з публічної служби.
За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ухвалою від 15.01.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху з наданням десятиденного строку для усунення її недоліків. Суд першої інстанції встановив, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом, визнав необґрунтованими визначені заявником підстави у заяві, як поважні причини пропуску строку на звернення до суду.
На усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 надав до суду першої інстанції відповідну заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, в якій зазначив про те, що право на звернення до суду з цим позовом виникло у нього з 25.12.2020, оскільки тільки тоді дізнався, що наказ про його звільнення підписаний службовою особою Національної поліції України, яка не має жодного відношення до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, просив суд поновити йому строк звернення до суду, як такий, що пропущений з поважних причин.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав неповажними наведені позивачем підстави для поновлення процесуального строку з врахуванням наступного.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Верховний Суд в постанові від 22 квітня 2020 року у справі №811/1664/18 вказав, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.
Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.
Обставини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, наведені ним у суді першої інстанції та про які йдеться в апеляційній скарзі є неповажними, оскільки вони не відповідають вказаним вище критеріям в їх сукупності.
Статтею 123 КАС України, встановлено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду:
- у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку;
- якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву;
- якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду;
- якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Статтею 99 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, опублікованого у газеті «Голос України» 06.08.2015 № 141-142 (далі - Закон № 580-VIII):
- пункт 4: до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону;
- пункт 8: з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів;
- пункт 9: працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції;
- пункт 10: працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Надаючи оцінку доводам позивача про поважність пропущеного строку звернення до суду, оцінюючи відсутність пропуску вказаного строку в частині основної позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 06.11.2015 № 257о/с про звільнення позивача зі служби, суд вважає заявлені підстави не поважними, а строк звернення до суду пропущеним, адже позивачу стало відомо про його звільнення 10.11.2015, що ним також зазначено у заяві та з листопада 2015 року позивач не був обмежений у праві та можливості судового оскарження наказу про звільнення, однак, вказаних дій на захист порушеного права не вчиняв до 11.01.2021. Натомість, позивач у заяві зазначає, що оскаржуваний наказ УМВС від 06.11.2015 року за №257 о/с сумнівів в законності не викликав оскільки виданий у зв`язку з ліквідацією установи.
Отже, позивач погодився зі своїм звільненням, підстав для оскарження наказу про його звільнення від 06.11.2015 за №257 о/с не вбачав аж до 11.01.2021.
Таким чином, колегія суддів не вважає поважними заявлені підстави для поновлення строку звернення до суду з вимогою про скасування наказу про звільнення.
Суд констатує, що позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду від 25.01.2021 не зазначені безспірні підстави, що вказували б на поважність причин пропуску строку звернення до суду через такий проміжок часу. 
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський Суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду, що свідчить про безпідставність відповідних доводів позивача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Зважаючи на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, а наведені ним причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними та, відповідно, поновлення строку звернення до суду, то суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачеві.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо повернення позовної заяви, оскільки позовну заяву подано з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, а також позивач не надав належні докази поважності причин його пропуску, а суд у заяві не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 25 лютого 2021 року по справі № 580/2987/20, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Доводи апелянта, що право на звернення до суду з цим позовом виникло у нього з 25.12.2020, коли він дізнався про порушення своїх прав, свобод і інтересів є необґрунтованими, оскільки суперечать вищенаведеному та не можуть в даному випадку слугувати поважною причиною пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки позивачем не наведено конкретні обставини, які перешкоджали йому вчасно звернутися до суду з позовом про оскарження наказу від 06.11.2015 за № 257о/с Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року про повернення позовної заяви у справі №260/114/21 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

                  Головуючий суддя                                        Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                              В.В. Гуляк

                                                                                          Р.Й. Коваль