Ухвала
 
15 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 554/5401/16-ц
 
провадження № 61-9163св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                      Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - комунальне підприємство «Видавництво «Полтавський літератор»,
третя особа - Полтавська обласна рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 10 січня 2019 року у складі судді Блажко І. О. та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2019 рокуу складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Лобова О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Видавництво «Полтавський літератор», третя особа - Полтавська обласна рада, в якому просив стягнути з видавництва «Полтавський літератор» на його, ОСОБА_1 користь авторську винагороду в сумі 20 000,00 грн чи будь-яку іншу суму, визначену судом; стягнути з видавництва «Полтавський літератор» втрачену ним тяжко хворим пенсіонером, інвалідом ІІ групи з обмеженим можливостями вигоду у сумі - 30 000,00 грн чи будь-яку іншу суму, визначену судом справедливою; стягнути з видавництва на його,                                      ОСОБА_1 користь моральну шкоду в розмірі невиплаченої грошової винагороди - 20 000,00 грн, чи будь-яку іншу суму, визначеному судом справедливою; стягнути з видавництва на його, ОСОБА_1 користь моральну шкоду в розмірі невиплаченої грошової винагороди - 20 000,00 грн, чи будь-яку іншу суму визначену судом.
 
Позов мотивовано тим, що в липні 1998 року видавництво «Полтавський літератор» з ініціативи обласної державної адміністрації і на основі усних домовленостей з ним, автором, під його псевдонімом ОСОБА_1 видало буклет «ІНФОРМАЦІЯ_1» тиражем 
10 000 примірників. Автор грошову винагороду за використання свого товару не отримував. Видавниче право на буклет «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1 не передавав ні усно, ні письмово. Однак, видавництво незаконно присвоїло його собі, помістивши на останній сторінці буклету знак охорони свого видавничого права на буклет, автором якого є ОСОБА_1 
 
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень, остаточно просив призначити компенсацію суб`єкту авторського права (позивачу) за використання твору без оформлення належного договору за мінімальними ставками встановленими Кабінетом Міністрів України від 18 січня 2003 року за № 72 щодо авторської винагороди, отриманої від використання твору співвідносно до тиражу вказаним на примірнику. Тобто в сумі 320 000,00 грн. Врахувати індекс інфляції розрахований на кожний рік окремо від мінімальної ставки встановленої Кабінетом Міністрів України від 18 січня 2003 року за № 72 авторської винагороди  в сумі 48 670,28 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 10 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що під час судового засідання не встановлено факту наявності будь-яких усних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо видання буклету «ІНФОРМАЦІЯ_1» під псевдонімом ОСОБА_1 . При цьому не надано будь яких документальних доказів про те, що даний буклет був видана тиражем                                      10 000 примірників, здавався до набору та підписувалася до друку. Самі ж посилання на дані відомості у наданому суду буклеті «ІНФОРМАЦІЯ_1» не можуть бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки не підтверджені документально. Таким чином, у судовому засіданні не доведено позивачем факту використання чужого твору без договору з автором та порушення будь яких інших особистих немайнових його прав.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 10 січня 2019 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суд умотивовано тим, що під час судового розгляду не було встановлено факту наявності будь-яких усних домовленостей між сторонами у справі щодо видання буклету «ІНФОРМАЦІЯ_1» під псевдонімом ОСОБА_1 . Крім того, позивачем не надано будь яких переконливих документальних доказів про те, що даний буклет був виданий тиражем 10 000 примірників, здавався до набору та підписувалася до друку. Відсутні будь які докази, які б підтверджували факти реалізації твору позивача відповідачем або отримання останнім доходів від використання твору ОСОБА_1 , так і само як факт використання (поширення) цього твору.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
02 травня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 10 січня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не сприяв повному та всебічному розгляду справи. Позивач не був повідомлений про розгляд справи в межах норм чинного законодавства. Апеляційним судом повністю проігноровано доводи апеляційної скарги. 
 
Доводи інших учасників справи
14 червня 2019 року Полтавська обласна рада через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
23 липня 2019 року КП «Видавництво «Полтавський літератор» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Октябрського районного суду міста Полтави.
 
11 червня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
 
Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду встановлено, що предметом касаційного розгляду у даній справі є вимоги про відшкодування майнових збитків у загальному розмірі 368670,28 грн, що дає підстави для визнання даної справи справою незначної складності відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.   
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
За таких обставин, касаційне провадження у зазначеній справі відкрито помилково, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у зв`язку з чим касаційне провадження підлягає закриттю.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 10 січня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2019 рокузакрити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                             В. М. Коротун 
С. Ю. Бурлаков
М. Є. Червинська