ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 березня 2021 року           справа №200/5699/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника відповідача 1  Еременко Ю.А., розглянув у  відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Донецької обласної державної адміністрації  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р.  (у повному обсязі складено 10 листопада 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області)  у справі  № 200/5699/20-а (головуючий І інстанції суддя  Дмитрієв  В.С.)   за позовом    ОСОБА_1   до Донецької обласної державної адміністрації, Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, що приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Міністерства соціальної політики України    про  визнання протиправним та скасування рішення,

                                                 ВСТАНОВИВ:

17 червня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації, Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке прийнято 21 серпня 2019 року у вигляді протоколу № 11 про визнання безпідставною видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з вилученням останнього; зобов`язання Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області провести перерахунок пенсії за період з 1 жовтня 2019 року по 31 квітня 2020 року відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (т. 1 а.с. 1-4).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке оформлено протоколом № 11 від 21 серпня 2020 року, в частині визнання безпідставною видачу ОСОБА_1  посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та його вилучення.
Зобов`язано Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1   за період з 1 жовтня 2019 року по 13 травня  2020 року відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з урахуванням фактично виплачених сум (т. 1 а.с. 170-174).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 1  подав апеляційну скаргу,  в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України. 25.07.2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551. Порядок визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та  іншим категоріям громадян.
Згідно п. 11 Порядку у разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії, таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами. Тобто, чинне законодавство передбачає право перегляду вже наданих статусів.
15.04.2019 позивач звернувся до Регіональної комісії із заявою про розгляд особової справи щодо встановлення статусу особи «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році» та надав копії документів.  22.05.2019 року під час вирішення питання про встановлення статусу особи учасника ліквідації аварії на ЧАЕС у 1989 році ОСОБА_1 Регіональна комісія вирішила направити документи на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, при Міністерстві соціальної політики України. Таке рішення було обумовлено відсутністю у наданих позивачем документах інформації про дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.
Апелянт звертає увагу на те, що факт проходження позивача на військовій службі у військовій частині № НОМЕР_1 не заперечуються, але жодний наданий документ не підтверджує безпосередню участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 .
Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону № 796 підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є період роботи (служби)  у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. С. Оране відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а не зони відчуження.
Крім того, представник відповідача зазначає, що особові справи та документи, які надавались для формування справ, в Департаменті відсутні.
З урахуванням наведеного апелянт вважає, що при прийнятті рішення Регіональною комісією були повністю дотримані вимоги чинного законодавства з реалізації наданих повноважень.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач та представники інших відповідачів до суду не з`явились, були сповіщені належним чином.
Представник відповідача 1 підтримав доводи апеляційної скарги.  
Частиною 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  позивач   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина  України серії НОМЕР_2 , виданий Великоновосілківським РВ УМВС України в Донецькій області 19 лютого 1998 року (а.с. 8).
Довідкою до акта огляду МСЕК від 24 травня 2012  року Серія 10ААБ № 264508 підтверджено встановлення позивачу 3 групи інвалідності в зв`язку з захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків з ліквідації аварії на ЧАЕС безстроково.
ОСОБА_1 віднесено до ліквідатора 1 категорії та 24 липня 2012 року видано безстрокове посвідчення учасника ЛПА на ЧАЕС 1 категорії, серія НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 63).
Позивач перебуває на обліку у Великоновосілківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, з 24 травня 2012 року отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи за статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
15 квітня 2019 року позивач звернувся до Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, із заявою про розгляд особової справи щодо встановлення статусу особи «учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році», додавши копії: паспорта, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_4 від 24 липня 2012 року, архівної довідки Галузевого державного архіву MO України від 21 вересня 2018 року № 179/1/11725, довідки МСЕК від 24 травня 2012 року, довідки військової частини НОМЕР_1 № 207/67, військового квитка серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 167).
Записами військового квитка серії НОМЕР_5 підтверджується участь позивача, як військовослужбовця, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 18 квітня 1989 року по 28 липня 1989 року та отримання дози опромінювання 4,970 бер. (т. 1 а.с. 15-16).
За змістом архівної довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 20 вересня 2018 року по архівних документах військової частини № 481 пересильний пункт, вбачається, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 19 квітня 1989 року (наказ № 31) по 25 липня 1989 року (наказ № 127), дні виїзду в зони: не відображені, доза опромінення: не відображена, місце дислокації частини: с. Оране (т. 1 а.с. 56).
22 травня 2019 року Регіональна комісія вирішила направити документи ОСОБА_1 на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України, в зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження (т. 1 а.с. 17).
Департаментом у справах ветеранів, осіб з інвалідністю та постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства соціальної політики України надано відповідь від 25 липня 2019 року № 1296/0/76-19/291, в якій повідомлено, що Комісією зі спірних питань на засіданні прийнято рішення про повернення особової справи ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що документи, які містяться в особовій справі ОСОБА_1 , не підтверджують факт виконання ним робіт у зоні відчуження. При цьому зазначено про розгляд питання за умови надання документів, які підтверджували б виконання ним робіт у зоні відчуження (т. 1 а.с. 169). 
Рішенням Регіональної комісії від 21 серпня 2019 року вирішено визнати безпідставною видачу посвідчення у зв`язку з не підтвердженням факту виконання робіт у зоні відчуження, оскільки особова справа повернута без розгляду  Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, що підтверджується витягом з протоколу № 11 від 21 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 18, 58).
На підставі повідомлення управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області від 23 вересня 2019 року № 05/4539 про безпідставність видачі ОСОБА_1  посвідчення учасника ліквідації на ЧАЕС та вилучення посвідчення, Великоновосілківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області з 01 жовтня 2019 року було здійснено розрахунок пенсії позивача згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії склав 2000 грн. (т. 1 а.с. 19, 80, 82).
02 грудня 2019 року позивач звернувся до Регіональної комісії із заявою про  передачу його особової  справи на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України у зв`язку із незгодою з рішенням Регіональної комісії від 21 серпня 2019 року № 11 та отриманням довідки з Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації, додавши довідку та пояснювальну записку (т. 1 а.с. 59-60).
Рішенням Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України від 27 лютого 2020 року вирішено на підставі представлених документів, визначити статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії І ОСОБА_1 (протокол № 11) (т. 1 а.с. 61).
Регіональна комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, від 26 березня 2020 року вирішено видати позивачу посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19_році» (категорія І) серія А (протокол № 3) (т. 1 а.с. 62).
26 березня 2020 року таке посвідчення видано позивачу (т. 1 а.с. 32).
За заявою ОСОБА_1 пенсійним органом проведено перерахунок пенсії, пов`язаний з переведенням на пенсію відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення (14 травня 2020 року), що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії, розмір пенсії склав 6475,56 грн.
15 травня 2020 року представник позивача звернувся до пенсійного органу із заявою про донарахування пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 жовтня 2019 року по 31 квітня 2020 року, оскільки повторна видача свідоцтв учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році свідчить про неправомірний перерахунок пенсії ОСОБА_1 . 
Листом від 26 травня 2020 року відповідача  2 повідомив про здійснення перерахунку пенсії позивачу з дня звернення із заявою, щодо донарахування пенсії за період з 01 жовтня 2019 року по 31 квітня 2020 року пояснень надано не було (т. 1 а.с. 30-31).
Позивач, вважаючи протиправним рішення регіональної комісії про визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідатора аварії на ЧАЕС та його вилучення, що призвело до зменшення розміру пенсії у період з 01 жовтня 2019 року по 31 квітня 2020 року (з 6475,56 грн. до 2000 грн.) звернувся до суду з цим позовом та заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.
За унормуванням статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Положеннями статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
До військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
За унормуванням  статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).
Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи визначені Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551.
Пунктом 2 Постанови № 551 затверджено нові зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружині (чоловіку) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, опікунам дітей (на час опікунства) померлого (померлої) громадянина (громадянки), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, згідно з додатками 1-14.
У пункті 7 зазначеної постанови зазначено, що Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям: забезпечити своєчасну видачу посвідчень і вкладок до них; утворити у місячний строк після набрання чинності цією постановою комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, та затвердити відповідне положення; провести до 1 січня 2020 року заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень: особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1); учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 2 і 3) з числа громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт; особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), з числа постраждалих від радіаційного опромінення за інших обставин не з власної вини.
Постановою Кабінету Міністрів України про «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» № 551 від 11 липня 2018 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян ( далі - Порядок).
Згідно із пунктом 11 Порядку № 551, посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - Регіональні комісії). Посвідчення видаються, зокрема:
- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:  довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);  довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку;
- особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.
У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.
Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.
Під час заміни посвідчення з однієї категорії на іншу попереднє посвідчення підлягає вилученню уповноваженим органом для подальшого зберігання в особовій справі постраждалої особи.
Так, розпорядженням голови обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 21 серпня 2018 року № 1029/5-18 утворено Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та затверджено Положення.
Пунктом 1 Положення Регіональна комісія з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Комісія), передбачено, що Комісія є постійно діючим колегіальним органом Донецької обласної державної адміністрації, утворений з метою вирішення питань щодо визначення статусу осіб, зокрема учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
За приписами п.п.4.1 - 4.3, п.4 Положення, Регіональна Комісія відповідно до покладених на неї завдань: розглядає документи, подані відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551, приймає рішення, яке є підставою для видачі або відмови у видачі відповідних посвідчень.
Тобто, саме до компетенції Комісії віднесено розгляд поданих документів та прийняття рішення щодо встановлення (підтвердження) статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
З матеріалів справи вбачається, що  24 липня 2012 року ОСОБА_1 видано посвідчення серія НОМЕР_3 , як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) без обмеження строку дії, відповідно до якого визначено статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (т.1 а.с. 63).
За довідкою медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ № 264508 від  24 травня 2012 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групи інвалідності, при цьому захворювання пов`язано з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС, яка в силу вимог пункту 11 Порядку № 551 є самостійною підставою для видачі відповідного посвідчення для особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1.
Тобто, вказані документи є підставою для заміни (видачі) посвідчення відповідно до пункту 11 Порядку № 551 - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.
До того ж, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що записами військового квитка серії НОМЕР_5 підтверджується участь позивача, як військовослужбовця, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 18 квітня 1989 року по 28 липня 1989 року та отримання дози опромінювання 4,970 бер.
Крім того,  згідно архівної довідки Міністерства оборони Російської Федерації від 28 жовтня 2019 року № 2/104638  в наказі командира військової частини НОМЕР_6 від 23 травня 1989 року № 97 значиться таким, що прибув та прикомандирований у військову частину НОМЕР_6 в комендантську роту з військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_1 , в наказі командира військової частини НОМЕР_6 від 27 липня 1989 року № 165 значиться таким, що вибув з військової частини у зв`язку із закінченням відрядження сержант ОСОБА_1 з комендантської роти у військову частину НОМЕР_1 з дозою  опромінювання – 4,97 бер. (т. 1 а.с. 20).
Взагалі, визнання відповідачем безпідставною видачу посвідчення ОСОБА_1 учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснено фактично у з в`язку з тим, що позивачем заздалегідь не зроблено запит до Міністерства оборони Російської Федерації.
Разом з тим, пунктом 6 частини 5 Положення про Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено право такої Комісії запитувати та одержувати в установленому порядку від державних органів, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань, підприємств, установ, організацій інформацію та інші матеріали, необхідні для виконання покладених на Регіональну комісію завдань та функцій. Проте відповідачем такі дії здійснені не були (т. 1 а.с. 72-73).
Суд зазначає, що правомірність рішення Комісії  про безпідставність видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС спростовується рішенням Комісії про визначення такого статусу та фактом видачі відповідного посвідчення.
Щодо доводів апелянта стосовно того, що особові справи та документи, які надавались для формування справ, в Департаменті відсутні, суд зазначає наступне.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....
Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року у справі Лоізіду проти Туреччини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 у справі № 816/4505/14 і враховується судом при розгляді даної справи.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07.02.2008, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Суд відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
За ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Крім того, колегія суддів бере до уваги положення частини першої статті 6 КАС України, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності.
Колегія суддів зазначає, що позивачу вже було надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 1), він користувався відповідними пільгами, встановленими законодавством України та розраховував на стабільність і передбачуваність свого статусу.
Таким чином, ураховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про протиправність  рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке прийнято 21 серпня 2019 року у вигляді протоколу № 11 в частині визнання безпідставною видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС з вилученням останнього.
Стосовно перерахунку пенсії позивачу за період з 01  жовтня 2019 року по 31 квітня 2020 року суд зазначає наступне.
Положеннями статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Так, рішенням Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи порушено право позивача на належний рівень соціального захисту, передбачений Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
При цьому, пенсійний орган не заперечує право позивача на отримання пенсії за Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проте, зазначає, що оскільки рішенням засідання Регіональної Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 21 серпня 2019 року № 11 визнано безпідставною видачу посвідчення ЧАЕС І категорії серія НОМЕР_4  та таке рішення не скасовано, підстави для здійснення перерахунку пенсії відсутні.
Частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Разом з тим, оскільки рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке прийнято 21 серпня 2019 року у вигляді протоколу № 11 про визнання безпідставною видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з вилученням останнього визнано протиправним та скасовано, суд першої інстанції правомірно,   з метою ефективного захисту прав позивача, зобов`язав Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали  внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За частиною другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про  зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за період  з 01  жовтня 2019 року по 13 травня 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись  статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної державної адміністрації  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р.   - залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р.     у справі  № 200/5699/20-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                                             Г.М. Міронова

Судді                                                                                                                        І.В. Геращенко 

                                                                                                                         Е.Г. Казначеєв