ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 р.	Справа № 520/13589/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 14.12.20 року по справі № 520/13589/2020
          за позовом            Головного управління ДПС у Харківській області  
          до            Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж"                    
          про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Харківській області звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути до бюджету України кошти з розрахункових рахунків у розмірі 630130,06 грн. в рахунок погашення податкового боргу з Товариства з обмеженою відповідальністю “Електропівденатоммонтаж”, податковий номер 21242894, податкова адреса: вул. Мироносицька, буд. 16, м. Харків, 61002.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Товариства з обмеженою відповідальністю “Електропівденатоммонтаж”  знаходиться на обліку як платник податків. Відповідно до облікових даних контролюючого органу відповідач мав податковий борг перед бюджетом в розмірі 630130,06 грн., який відповідачем погашений не був. Відповідачем  не  була сплачена зазначена  заборгованість, а, відтак, дану суму боргу позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.
23.11.2020р. від представника  позивача через канцелярію суду  надійшла заява про зменшення  розміру  позовних вимог, відповідно до  якої представник  позивача просив зменшити  заявлену  суму  адміністративного позову та стягнути  до  бюджету  кошти у розмірі 438846,67 грн.  в  рахунок  погашення  податкового боргу  з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж"  (п.н. 21242894), а також повернути Головному управлінню ДПС у Харківській області   надмірно  сплачений  судовий  збір  у  розмірі 2869,25 грн. згідно із  платіжним дорученням  від  13.07.2020 року №6084.
В  обґрунтування поданої  заяви вказано, що  заявлена  сума  податкового  боргу  зменшилась   у  зв`язку з частковою  сплатою, а отже  станом на  18.11.2020 року  залишок  заявленої до стягнення  суми  податкового боргу складає 438846,67 грн. з податку на прибуток  приватних  підприємств  на підставі  податкової  декларації від 19.02.2020 року №9334477613. Водночас, представником  позивача  наголошено  на обставинах того, що  відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку зі зменшенням  розміру  позовних  вимог  сума  судового збору, сплачена  надміру, підлягає поверненню на користь  позивача.
Представником відповідача через канцелярію суду  було подано відзив на позовну  заяву, в якому  останній  просить  суд  відмовити у  стягненні  до  бюджету України  коштів   з розрахункових рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" сплаченого  податкового  боргу  з  податку на додану вартість  у розмірі 191283,39 грн., а також відстрочити до  30 грудня 2020 року  стягнення до бюджету України  коштів  з  розрахункових  рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю  "Електропівденатоммонтаж" податкового боргу  з податку на прибуток у розмірі  438846,67 грн. Вказав, що податковий  борг з податку на додану вартість  у загальному розмірі 191283,39 грн. було сплачено відповідно до  платіжних  доручень №514 від 26.06.2020 року, №566 від 16.07.2020 року, №598 від 30.07.2020 року, №739 від 03.09.2020 року №741 від 03.09.2020 року. Зазначає, що враховуючи  вид  діяльності  підприємства  та  запровадження  на  території  країни  карантину погашення  податкового  боргу  на  даний час не є можливим. До відзиву додає : платіжні доручення; копії листів ВП " Запорізька АЕС" про погашення заборгованості; витяг з інформаційної системи органів ДФС станом на 02.09.2020р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020р. адміністративний позов Головного управління ДПС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж"  про стягнення податкового боргу  задоволено.  Стягнуто  до  державного бюджету України кошти у розмірі 438846 грн. 67 коп.  в  рахунок  погашення  податкового боргу  з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж" подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що основним видом діяльності ТОВ «Електропівденатоммонтаж» є виконання електромонтажних та пусконалагоджувальних робіт на державних об`єктах атомної енергетики Замовник робіт - Державне підприємство «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька АЕС». У зв`язку з обмеженням роботи енергоблоків АЕС в умовах запровадження карантину в Україні та дефіцитом коштів за відпущену електроенергію, ВП «Запорізька АЕС» не має можливості погашення заборгованості перед ТОВ «Електропівденатоммонтаж» у встановлені договорами строки. Це підтверджується листами ВП «Запорізька АЕС» про погашення заборгованості перед ТОВ «Електропівденатоммонтаж», які є у матеріалах справи. Вказує, що відповідач (апелянт) у суді першої інстанції у відзиві на позов заявляв про свій вкрай тяжкий фінансовий стан у зв`язку з пандемією та значним скороченням господарської діяльності, надавав суду відповідні документи, а також просив суд розглянути питання про відстрочення стягнення з нього коштів. Зазначає, що суд першої інстанції в даному випадку невірно застосував норми законодавства, оскільки відповідач не заявляв про відстрочку виконання рішення суду на стадії виконання судового рішення. Вказує, що стаття 378 КАСУ, на яку послався суд першої інстанції, знаходиться у Розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах», який стосується вирішення питань на стадії виконання судових рішень, а не під час ухвалення судових рішень. В той же час відповідач просив вирішити питання про відстрочення стягнення грошових коштів саме під час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі. Вказує, що на теперішній час дію карантину подовжено до 28 лютого 2021 року, а тому у зв`язку із важким фінансовим станом, апелянт вважає за можливе просити суд про відстрочку оплати податкового боргу у сумі 438846,67 гривень строком до закінчення епідемії коронавірусу, тобто до 28 лютого 2021 року. На підставі вищенаведеного, просить апеляційну скаргу задовольнити. Скасувати частково рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №520/13589/2020 за позовом ГУ ДПС у Харківській області до ТОВ «Електропівденатоммонтаж» про стягнення 438846,67 гривень, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, і відстрочити до 28 лютого 2021 року стягнення з ТОВ «Електропівденатоммонтаж» суми податкового боргу з розрахункових рахунків з податку на прибуток у розмірі 438846,67 гривень.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи . 
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені заздалегідь та належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши  рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з  а даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.12.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж", код ЄДРПОУ - 21242894, зареєстровано як суб`єкт господарювання.
Матеріали справи містять ідентифікаційні дані про наявність відкритих рахунків  у Товариства з обмеженою відповідальністю "Електропівденатоммонтаж".
Відповідно до п.п.19-1.1.1, 19-1.1.2, 19-1.1.7, 19-1.1.10, 19-1.1.34, 19-1.1.45 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів; контролюють своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів; реєструють та ведуть облік платників податків, осіб, які здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, проводять диференціацію платників податків; забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством; здійснюють інші функції, визначені законами України.
Суд зазначає, що відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. 
Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що за даними контролюючого органу за підприємством відповідача рахується податковий борг у сумі 438846,67 грн. з податку на прибуток приватних підприємств, що виник на підставі  самостійно  задекларованих зобов`язань, а саме  за  податковою декларацією від 19.02.2020 року №9334477613.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідачем не сплачено суми податкових  зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств, що підтверджується наданою контролюючим органом обліковою карткою (зворотній бік).
Приписами пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п. 59.4-59.5 ст.59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.  
У зв`язку з непогашенням відповідачем суми податкового зобов`язання протягом встановленого строку, контролюючим органом було сформовано та направлено податкову вимогу №55447-57 від 16.03.2020 року, яка була направлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку та отримана останнім, докази чого  наявні в матеріалах справи.
Згідно п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. 
Згідно з п.87.1 ст.87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. 
У відповідності до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
На час розгляду справи податковий борг в сумі 438846,67 грн. відповідачем не сплачений, доказів самостійної сплати заборгованості у повному обсязі або доказів відсутності обов`язку його сплати відповідачем до суду не надано.
Як встановлено судом  зі змісту  поданого до суду відзиву на позов та апеляційної скарги, відповідач проти  наявності  в  нього  обов`язку  сплати даного  податкового  боргу не  заперечує.
Стосовно  заявленого представником відповідача  клопотання про відстрочення   стягнення до бюджету України  коштів  з  розрахункових  рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю  "Електропівденатоммонтаж" податкового боргу  з податку на прибуток у розмірі  438846,67 грн. суд  зазначає наступне.
За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (ч.1 ст.378 КАС України).
Відповідно до ч.2 ст.378 КАС України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.378 КАС України).
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, у відповідності до положень частини четвертої статті 378 цього Кодексу, також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Із системного аналізу даної норми видно, що підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є звернення особи із заявою до суду про відстрочення/розстрочення з обумовленням причин неможливості виконати судове рішення у встановлений законом строк, тобто за доведеністю обставин, що ускладнюють його виконання, або роблять його неможливим (відсутність коштів або присудженого майна в натурі та інше).
Вказана норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.
Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).
При цьому, питання розстрочення або відстрочення постанови суду знаходяться в площинні процесуального права.
В частині правової оцінки наданих заявником доказів суд повинен дослідити питання про те, чи достатньо наведених заявником обставин для прийняття рішення про розстрочення виконання судового рішення, яким стягнуто податковий борг.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.
Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.
Питання розстрочення або відстрочення постанови суду знаходяться в площині процесуального права. Разом із тим підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), залежать від предмету спору, у межах спірних правовідносин від правової природи податкового боргу.
Інститут розстрочення та відстрочення податкового боргу платника податків, що регулюється  ст.100 ПК України, є елементом процедури погашення податкового боргу платників податків в межах адміністрування податків та зборів як сукупності рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом (п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України), що узгоджується з визначеною у статті 1 сферою дії  цього Кодексу.
Розстрочення/відстрочення виконання судового рішення (врегульоване КАС України) за самою своєю суттю відрізняється від розстрочення/відстрочення, передбаченого ст.100 ПК України, вказані процедури реалізуються різними суб`єктами (відповідно судами та контролюючими органами) та за ініціативою різних осіб (розстрочення/відстрочення виконання судового рішення може відбуватись за заявою особи, яка бере участь у справі, сторони виконавчого провадження або за ініціативою суду, тоді як питання відстрочення/розстрочення податкового боргу може бути порушено виключно платником податків), а також різняться їх нормативним регулюванням (положення  КАС України  та  ПК України).
Тобто, податковим законодавством передбачені інші способи врегулювання питання щодо погашення узгоджених податкових зобов`язань, такі що передбачені статтями  96, 100, 101 Податкового кодексу України та можуть бути застосовані за ініціативою платника податків.
За наведеного, колегія суддів вважає, що норми ст.100 ПК України, які регулюють правила розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є спеціальними нормами щодо доказів як підстав для відстрочення податкового боргу (п.100.5 ст.100 ПК України) та порядку погашення податкового боргу (п.100.7 ст.100 ПК України).
Відповідно до п.100.4, п.100.5 ст.100 ПК України постановою Кабінету Міністрів України №1235 від 27.12.2010 було затверджено Перелік обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин.
Колегія суддів звертає увагу на те, що тяжкий фінансовий стан, збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.03.2019 по справі №809/927/14, від 24.01.2019 по справі №813/3195/14.
При цьому, позивач не надав пояснень та доказів на підтвердження того, яким чином відстрочення судом сплати податкового боргу сприятиме його сплаті після закінчення терміну відстрочення, тобто які прогнозовані події у зазначений ним період сприятимуть виникненню у підприємства можливості погасити борг.
Крім того, не зазначено, яких заходів вживає підприємство для сплати цього боргу та інших боргових зобов`язань.
Суд апеляційної інстанції також бере до уваги той факт, що застосована судом відстрочка призводить до збільшення податкового боргу відповідача, адже порушення строків сплати податкових зобов`язань тягне нарахування фінансових санкцій, зокрема пені.
Отже, застосування такого заходу як відстрочення сплати у даному випадку є необґрунтованим, оскільки відсутні підстави вважати, що по закінченню строку відстрочення стягнення обставини зміняться і відповідач матиме можливість виконати судове рішення в повному обсязі у встановленому законом порядку.
Посилання відповідача на установлений карантин, викликаний пандемією COVID-19, на думку колегії суддів, не може бути самостійною підставою для висновку про неможливість виконання рішення суду та не підтверджує причинний зв`язок із карантинними заходами та  роботою товариства.
При цьому, відповідач не посилається на конкретні обставини, які б свідчили про ускладнення та не можливість виконання рішення суду у зв`язку з установленим карантином. Посилання на запроваджений у країні  карантин носить загальний характер.  
Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним загальний висновок суду першої інстанції про те, що клопотання про відстрочення стягнення коштів податкового боргу не  підлягає задоволенню.
З урахуванням вищенаведеного доводи відповідача щодо не правомірності рішення суду першої інстанції в частині відмови в відстроченні стягнення з ТОВ «Електропівденатоммонтаж» суми податкового боргу з розрахункових рахунків з податку на прибуток у розмірі 438846,67 гривень.
Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що згідно положень ст. 372  Кодексу адміністративного судочинства, суд першої інстанції, у разі необхідності, має право визначити спосіб, строки і порядок виконання судового рішення. На переконання колегії суддів така необхідність у даній справі відповідачем належним чином не обґрунтована, а тому підстави для скасування рішення суду в цій частині відсутні.
Надані відповідачем документи щодо наявної заборгованості іншого підприємства перед відповідачем, документи про часткове погашення податкового боргу, оплата інших податкових платежів, не є підставою для відстрочення стягнення, оскільки не свідчать про об`єктивну не можливість підприємства погасити наявну заборгованість під час виконання рішення суду. 
Зазначені документи, надані до суду першої інстанції, не свідчать про наявність обставин передбачених ст. 372 КАС України для зміни способу, строку і порядку виконання судового рішення. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що якщо у відповідача виникне питання відстрочення на стадії виконання судового рішення, він не позбавлений права звернутися до суду з заявою в порядку ст. 378 КАС України.     
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є  справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. 
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
З огляду на приписи п.10 ч.6 ст.12 КАС України, відповідно до якого справами незначної складності є інші справи у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 по справі № 520/13589/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  29.03.2021 року