ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/905/21 Справа № 201/13049/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_1 , поданим в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про зобов`язання вчинити дії та солідарне стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:
В листопаді 2019 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_1 , поданим в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про зобов`язання вчинити дії та солідарне стягнення моральної шкоди.
В січні 2020 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , поданим в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 до  ОСОБА_4 , Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про зобов`язання вчинити дії та солідарне стягнення моральної шкоди — відмовлено.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку — відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року по справі №201/13049/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання вчинити дії та солідарне стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, а саме: 1) зобов`язати АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” відновити електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) стягнути солідарно з ОСОБА_4 та АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , який звертається в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у розмірі 50 000,00 грн.; 3) стягнути солідарно з ОСОБА_4 та АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” понесені позивачем судові витрати. 
У відзиві представник АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 04.05.2001 року зареєстрований і проживає у квартирі за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14 т. 1).
09 квітня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до AT «ДТЕК Дніпровські електромережі» із заявою про переукладання договору постачання електричної енергії, надала свідоцтво про право власності на житло від 26.02.1996р., договір дарування від 24.03.2014р., також надала згоду співвласника – доньки ОСОБА_5 (остання змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджувалося свідоцтвом про шлюб від 28.09.2017р. (а.с. 54 – 67 т. 1).
З відповідачкою ОСОБА_4 АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» 09.04.2019р. уклало договір на постачання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом написання заяви – приєднання, на неї відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 72 т.1).
Також, судом першої інстанції було встановлено, що позивач не має договірних відносин з АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» щодо постачання електричної енергії, оскільки лише зареєстрований і проживає у квартирі.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2019 року ОСОБА_4 звернулася до АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» із заявою про відключення від постачання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з не проживанням та просила підключати лише за заявою власника (а.с. 68 т. 1).
18 жовтня 2019 року працівниками Управління-служби у справах дітей складений акт обстеження умов проживання у квартирі, яким зафіксовано відсутність електроенергії (а.с. 21 т 1).
23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_8 із письмовою претензією-вимогою про відновлення електропостачання протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання претензії (а.с. 22-25 т. 1).
Цього ж дня він звернувся до AT «ДТЕК Дніпровські електромережі» зі скаргою з приводу припинення електропостачання (а.с. 26 т. 1).
01 листопада 2019 року позивач звернувся до AT «ДТЕК Дніпровські електромережі» із претензією-вимогою про відновлення електропостачання, посилаючись на те, що у квартирі проживають малолітні діти (а.с. 27 -28 т. 1).
Також, 01 листопада 2019 року представник позивача - адвокат Воронков О.М. звернувся до AT «ДТЕК Дніпровські електромережі» з адвокатським запитом про надання інформації про підстави припинення постачання електроенергії у квартирі (а.с. 29 т. 1).
AT «ДТЕК Дніпровські електромережі» листом від 06.11.2019 року №68816/1001 – відмовлено у наданні інформації, оскільки вона є конфіденційною (а.с. 30 т. 1).
Пізніше, на звернення позивача АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» листом від 26.11.2019р. повідомлено, що припинення послуги з розподілу електричної енергії від 22.10.1019р. на особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 здійснювалося товариством відповідно вимог п. 11.5.2 розділу 11 глави XI Кодексу Систем з розподілу, затвердженого Постановою НКРКП №310 від 14.03.2018р. за заявою користувача за договором з розподілу та власника житлового приміщення - ОСОБА_4 . Тому питання стосовно відновлення послуги з розподілу електричної енергії йому необхідно вирішувати з власником житлового приміщення ОСОБА_9 , або надати товариству належні підтвердження повноважень на здійснення представництва від її імені (а.с. 71 т.1).
31 грудня 2019 року було здійснено підключення електроенергії (дистанційно) на підставі п. 7.11. ПРРЕЕ (а.с. 69 т. 1).
Пунктом 7.5. глави 7 ПРРЕЕ передбачено підстави припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі, зокрема, на виконання припису, недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, заборгованості за надані послуги з розподілу (передачі) електричної енергії, несплати вартості необлікованої електричної енергії, закінчення терміну дії, розірвання або неукладення договору, інші порушення.
Тобто, попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення здійснюється лише у встановлених ПРРЕЕ випадках, коли наявні порушення договірних умов постачання електроенергії споживачеві.
Згідно зі п. 7.10. глави 7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018р. № 312, припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом системи розподілу.
Разом із тим, згідно із пп. 4 п 7.3.4. глави VI Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018р. для цілей планування ОСР технічного обслуговування та відключень обладнання та електроустановок, приєднаних до системи розподілу, застосовується чотири типи відключень, у т.ч. відключення, пов`язані з припиненням розподілу електричної енергії, відповідно до пункту 11.5.2 глави 11.5 розділу XI цього Кодексу.
У свою чергу, згідно із пп. 1 п. 11.5.2. глави XI Кодексу допускається припинення розподілу електричної енергії за заявою користувача: - припинення (тимчасове або остаточне) експлуатації електроустановки; - продаж/передача прав власності/користування на об`єкт користувача; - інші тимчасові причини припинення електропостачання (виконання будівельних, аварійно-відновлювальних робіт тощо).
Ані Кодексом, ані Правилами роздрібного ринку електричної енергії не передбачений підстави і порядок з`ясування переліку осіб, які проживають у квартирі, наявності спору щодо права власності або користування житлом.
Згідно з ПРРЕЕ оператор систем розподілу (ОСР) укладає договір про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачем з гідно із типовою формою, у т.ч. шляхом надання заяви-приєднання. Відповідно до п. 4.4.2. глави 4 ПРЕЕ до заяви про приєднання додаються: 1) копія документа, що підтверджує право власності чи користування цим об`єктом, або копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, або, за відсутності об`єкта, копія документа, що підтверджує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 5.2.2. ПРРЕЕ передбачений вичерпний перелік обов`язків постачальник електричної енергії. Серед них відсутній обов`язок перевіряти наявність у квартирі мешканців.
Більш того, відключення виконано дистанційно, оскільки згідно характеристик встановленого приладу обліку АСКУЄ, підключення та відключення не передбачає виходу до квартири.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позові, на обґрунтування підстави відшкодування моральної шкоди і посилався на норми Конституції України, які гарантують захист прав дитини, людини, Конвенцію ООН про права дітей від 20.11.1989р. та Закон України «Про охорону дитинства».
Між тим, суд першої інстанції самостійно, виходячи з характеру спірних правовідносин, визначив норми матеріального права, які підлягали застосуванню. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (п.п. 9, 10 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009р. № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду».
При цьому, поза увагою позивача залишилося те, що правовідносини у даному спорі не регулюються Конвенцією ООН про права дітей від 20.11.1989р. і Законом України «Про охорону дитинства», які декларують загальні права дітей і гарантії на захист їх державою, а нормами Кодексу систем розподілу, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, оскільки спірні відносити виникли внаслідок відключення електроенергії у квартирі, а не внаслідок заподіяння шкоди правам або інтересам дітей відповідачами.
Отже, позивач вважав, що відповідачка ОСОБА_4 , користуючись тим, що вона є власником частини майна, зловживала ним і звернулася до ДТЕК із заявою про припинення/поновлення електропостачання електроенергії, нехтуючи правами дітей.
Однак, між діями відповідачів і заподіяною моральною шкодою відсутній причинно наслідковий зв`язок.
За правилами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Аналізуючи обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутність електроенергії у квартирі призводить до дискомфорту для її мешканців, однак не можна виходячи лише з цих підстав, робити висновок про наявність винної протиправної поведінки відповідачів.
А тому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що моральна шкода відшкодовується саме внаслідок порушення права неправомірним діями, рішеннями, бездіяльністю, яких судом у цій справі не встановлено ані з боку ОСОБА_4 ані з боку АТ «ДТЕ Дніпровські електромережі».
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновків про відсутність неправомірності у діях, рішеннях та бездіяльності відповідачів, які призвели до порушення прав малолітніх дітей позивача, колегія суддів ставиться критично, оскільки ОСОБА_1 будь-яких аргументованих доводів на спростування вказаному не надано, як і не надано жодних нових доказів в підтвердження свої позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги, що відповідачем були здійсненні навмисні дії з нанесення шкоди позивачу та його малолітнім дітям, а АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” не здійснив жодних дій з припинення нанесення шкоди при отриманні інформації про порушення прав та свобод малолітніх дітей, що призвело до нанесення шкоди малолітнім дітям позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та які були предметом перевірки судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого та законного висновку. 
Посилання апелянта, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності, є безпідставними та такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки таке не визначено законом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не містять доказів та посилань, що оскаржуване рішення є незаконним, та судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню апеляційним судом. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.  
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-
       
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова