ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/1382/20	Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І. 	
Провадження № 33/817/19/21 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія -  ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. за участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - адвоката Пасічника А. З., розглянувши 11 січня 2021 р. в м. Тернополі у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , такого, що не працює,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Пасічник А. З. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити.
Зокрема вказує, що на підставі Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень” від 22.11.2018 №2617-VІІІ, який набрав чинності 01.07.2020, внесено зміни, зокрема, до КУпАП, а саме: виключено відповідальність за керування транспортним засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин” та включено до Кримінального Кодексу України статтю 286-1 “Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин”.
З огляду на вищенаведене просить провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі ч. 2 ст. 284 КУпАП, а матеріали справи передати Бучацькому ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області в порядку ст. 253 КУпАП.
Стверджує, що сама лише присутність особи на відеозаписі, де працівники поліції спілкуються із ОСОБА_1 , є недостатнім доказом того, що саме він керував транспортним засобом. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази руху, зупинки автомобіля, яким начебто керував ОСОБА_1 . Вказує, що одного лише не заперечення чи визнання обставини керування автомобілем на місці огляду є недостатньо для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначає, що працівниками поліції ОСОБА_1 не було належним чином роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, внаслідок чого ОСОБА_1 не зміг скористатись своїм правом на захист.
Посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, за допомогою якого приладу було проведено огляд особи на стан сп`яніння, та те, що технічний прилад також не зазначений в самому акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Зазначає, що вказані у протоколі свідки не були присутні під час проведення огляду на стан сп`яніння.
Стверджує, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено технічний засіб, за допомогою якого здійснено долучений до матеріалів справи відеозапис.
Також стверджує, що відеозапис із нагрудних камер поліцейських не є належним доказом, оскільки не містить прив`язки до місця, обстановки чи часу події адміністративного правопорушення та є фрагментом іншого відеозапису, що не стосується даної справи.
Вказує, що працівником поліції алкотестер “Драгер”, за допомогою якого він проходив огляд на стан алкогольного сп"яніння, в порушення Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп"яніння..." був наданий ОСОБА_1 з уже наявним у ній мундштуком, а тому його показник не може бути достовірним.
Зазначає, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не є належним доказом з огляду на те, що в акті не зазначено ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , дати його складання та відомості про нього не вказані в протоколі. 
Вказує, що письмові пояснення свідків є неналежними доказами у справі, так як дані пояснення викладені на заздалегідь заготовлених бланках. При цьому посилається на висновки ВС, викладені у постанові у справі №560/751/17 від 27 червня 2019 року, відповідно до яких письмові пояснення свідків не є належними доказами, оскільки дані особи у судовому засіданні не допитувались та не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. 
Посилається на те, що оскільки до матеріалів справи не долучено сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, то викликає сумнів об`єктивність показника технічного приладу, за допомогою якого проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .
Разом із апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 - адвокат Пасічник А. З. подав клопотання про виклик свідків та про призначення судових почеркознавчих експертиз. Так, представник вказує, що рукописні записи в протоколі про адміністративне правопорушення виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Зазначає, що підписи свідка ОСОБА_2 в письмових поясненнях та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння виконані різними особами. З аналогічних підстав просить призначити судово-почеркознавчу експертизу щодо справжності підпису свідка ОСОБА_3 .
На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце її розгляду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не подав.
Його захисник - адвокат Пасічник А. З. пояснив, що ОСОБА_1 не заперечує про розгляд справи у його відсутності. 
Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно в межах процесуального закону відповідно до їх призначення і тією мірою і в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд вважає, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі доказів, яких достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Пасічника А. З., який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, виходячи з таких міркувань.
Щодо поданих клопотань про призначення почеркознавчих експертиз приходжу до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити.
Зокрема, зі змісту наданих ОСОБА_1 письмових пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що на час складання вказаного протоколу він повністю визнавав себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення та не заперечував керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Дані обставини також підтверджуються долученим до матеріалів справи відеозаписом з нагрудних камер поліцейських з якого слідує, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 визнає, що вживав алкоголь.
А тому не має підстав вважати, що рукописні записи в протоколі про адміністративне правопорушення виконані іншою особою, а не ОСОБА_1 .
Це ж стосується і тверджень в апеляційній скарзі щодо справжності підписів свідків.
Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови, 15 вересня 2020 року о 01 год. 40 хв. ОСОБА_1 в с. Зубрець Бучацького району Тернопільської області керував транспортним засобом ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Drager” в присутності двох свідків, результат тесту позитивний: 0,90 проміле, в медичний заклад водій їхати відмовився. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9.(а) Правил дорожнього руху України. 
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Як вбачається з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, автомобіль ОСОБА_1 було зупинено у зв`язку з перевіркою інформації щодо причетності останнього до крадіжки автошин, а тому дії працівників поліції є законними.
Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Згідно п.3 ознаками алкогольного сп`яніння є:
запах алкоголю з порожнини рота;
порушення координації рухів;
порушення мови;
виражене тремтіння пальців рук;
різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п.п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Під час перевірки документів та спілкування з ОСОБА_1 у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп"яніння, зокрема різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тому йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп"яніння на місці зупинки за допомогою алкотестра "Драгер 6810", на що він погодився та за результатами якого у ОСОБА_1 було виявлено 0,90 % проміле, з яким він був згідний та відмовився їхати в медичний заклад.
Відтак, поліцейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №050860 від 15 вересня 2020 р., акт огляду на стан алкогольного сп"яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також долучено до матеріалів справи роздруківку з технічного приладу "Драгер", за допомогою якого і проходив тест на стан алкогольного сп"яніння ОСОБА_1 .
Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена і письмовими показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп"яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера "Драгер ", за результатом якого на табло висвітилось - 0.90 проміле, з чим останній погодився, про що також додатково він вказав у своїх поясненнях. 
Зокрема, у графі протоколу про адміністративне правопорушення “пояснення особи, що яка притягується до адміністративної відповідальності” ОСОБА_1 пояснив, “що перед тим як сісти за кермо випив 0,5 пива, вину визнає”. 
Твердження апелянта про те, що пояснення свідків не можуть бути належним доказом у справі, оскільки вони викладені в заздалегідь заготовлених бланках, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки будь-яких вимог щодо бланку надання пояснень нормами чинного законодавства не передбачено. 
Письмові пояснення підписані свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власноруч, а тому сумнівів в їх об`єктивності відсутні. 
Крім цього з відеозапису нагрудних камер поліцейських вбачається, що зазначені свідки дійсно були присутні під час проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, а тому доводи апелянта, що такий огляд здійснений за відсутності свідків, є необгрунтованими.
Доводи апелянта про те, що зазначений відеозапис не є належним доказом, оскільки не містить прив`язки до місця, обстановки чи часу події адміністративного правопорушення та є фрагментом іншого відеозапису, що не стосується даної справи, є неспроможними з огляду на те, що, як вбачається із даного відеозапису, працівники поліції звернулись до ОСОБА_1 по імені та по — батькові, на що останній відповів ствердно, а отже пересвідчились в тому, що це дійсно він.
Твердження апелянта про необхідність перевірки правдивості письмових пояснень свідків шляхом їх допиту в судовому засіданні є безпідставними, оскільки вони не викликані необхідністю з`ясування безпосередньо у свідків таких обставин, які з достовірністю встановлені здобутими по справі вищенаведеними доказами. Більш того, дані особи не є свідками вчинення адміністративного правопорушення. Вони лише засвідчили момент огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що покази алкотестера не можуть бути достовірними у зв"язку з тим, що ОСОБА_1 було надано трубку для продуву з уже наявним у ній мундштуком, є необґрунтованими, оскільки від мундштука показник алкотестеру "Драгер" після продуву не є залежним, а тому вплинути на його результат не може.
Посилання апелянта на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, за допомогою якого приладу було проведено огляд особи на стан сп`яніння, та те, що технічний прилад також не зазначений в самому акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, спростовується змістом протоколу та акту огляду, в яких вказано прилад “Драгер” 6810.
Твердження апеляційної скарги про те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не є належним доказом, оскільки в акті не зазначено ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , дати його складання та відомості про нього не вказані в протоколі, є непереконливими. Зокрема, з відеозапису з нагрудних камер поліцейських чітко вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 був проведений у зв`язку з виявленими ознаками такого сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, чого і сам не заперечував ОСОБА_1 . Відсутність в протоколі відомостей про даний акт, на думку суду, не є підставою для скасування рішення суду. При цьому варто врахувати, що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння не міститься графи щодо зазначення дати його заповнення.
Посилання апелянта на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено технічний засіб, за допомогою якого здійснено долучений до матеріалів справи відеозапис, не можуть бути взятими до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 256 КУпАП вказана інформація не є обов`язковою для зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення. Ці вимоги стосуються лише випадків, передбачених ст. 283 КУпАП (зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення). 
Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не були роз"яснені його права та обов"язки, також є надуманими, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №050860 від 15 вересня 2020 року він власноруч розписався про роз"яснення йому прав та обов"язків, передбачених ст. 63 Конституції, ст. 268 КУпАП щодо прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та будь-яких зауважень чи клопотань з цього приводу не заявляв. 
Доводи апелянта, що оскільки до матеріалів справи не долучено сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, то викликає сумнів об`єктивність показань технічного приладу, за допомогою якого проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , є необгрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до листа заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18.01.2018 року на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України використання медичних виробів "газоаналізатори Drager Alkotest 6810", які були завезені та реалізовані на території України та введені у експлуатацію користувачем протягом дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02.2010 року по 10.02.2015 року, є можливим, а отже можуть бути використані для проведення тестування на алкоголь за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. 
Згідно з наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29.12.2014 №1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів» газоаналізатори Drager Alcotest виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA, Revalstrasse 1, 23560 Lubeck мають свідоцтво про державну реєстрацію № 14455/2014, у яких необмежений строк дії. 
Крім цього, на запит Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року №595/1382/20/2993/2020 було надано фотокопії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки.
Як вбачається з фотокопії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/0975, за результатами повірки газоаналізатора Alkotest 6810 №ARBL-0858 встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам Методики повірки МПУ 66/05-2013. 
Згідно фотокопії сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-96-2007 від 10 липня 2007 року засіб вимірювальної техніки “Газоаналізатор Alkotest 6810...” зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У788-07, міжповірочний інтервал, встановлений під час затвердження типу, - не більше одного року.
Враховуючи те, що відповідно до фотокопії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/0975 воно є чинним до 25 березня 2021 року, немає підстав вважати показники технічного приладу, за допомогою якого був проведений огляд на стан алкогольного сп`яніння - газоаналізатор Drager Alcotest 6810 №ARBL – 0858 необ`єктивними.
Таким чином, суддя місцевого суду повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Безпідставними є твердження апелянта, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VII виключається адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, а тому ОСОБА_1 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».
Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність.
Під скасуванням акту про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акту, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.
Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП України, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст. 286-1 КУпАП.
Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а, навпаки, посилена (криміналізована).
Відповідно до положень ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 8 КУпАП України Закон України від 22.11.2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП України, не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП України, які були вчинені до 01 липня 2020 року. 
Особи, які вчинили такі правопорушення до 01 липня 2020 року, згідно до ч.1 ст. 8 КУпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч. 1 ст. 130 КУпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01 липня 2020 року.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст. 130 КУпАП України та доповнено КК України статтею 286-1.
Отже, на теперішній час, в тому числі і станом на 15 вересня 2020 року, вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Що стосується інших доводів, які зазначені в апеляційній скарзі апелянта, то вони не є підставою для скасування рішення місцевого суду.
Таким чином в ході апеляційного розгляду обставин, які були б підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя
                                          П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокат Пасічник А. З. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 грудня 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського
апеляційного суду Г. І. Коструба