УКРАЇНА 
                      Житомирський апеляційний суд  
Справа №281/301/20 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В. 
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді  Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №281/301/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення  Лугинського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Данчуком В.В. в смт Лугини
встановив:
У березні 2020 року   ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким стягувати з  ОСОБА_2 аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є її чоловіком. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте починаючи з 27 грудня 2019 року відповідач участі у вихованні дітей не бере та не надає коштів на їх утримання. Діти проживають разом зі своєю матір`ю та перебувають на повному її забезпеченні, однак власних коштів на утримання дітей позивачці не вистачає, а тому вона змушена звернутися до суду з метою захисту прав та законних інтересів дітей.
Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей – сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.
На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідач на момент розгляду справи в суді першої інстанції вже був офіційно працевлаштований та з 06 липня 2020 року працює оператором котельні Державного підприємства «Лугинське лісове господарство», проте не надав суду відомостей щодо свого офіційного доходу. Відповідач має постійне місце роботи, є фізично здоровою людиною та умисно ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дітей. Позивач зазначає, що її єдиним джерелом доходу є щомісячна одноразова допомога на дітей, яка становить 1720 грн на місяць. Діти часто хворіють, а тому позивач не має можливості забезпечити їм належний рівень життя з власних доходів. Вважає, що відповідач, будучи здоровою та працездатною особою має можливість щомісячно сплачувати аліменти у розмірі Ѕ частини з усіх видів своїх доходів на утримання їхніх спільних дітей до досягнення ними повноліття.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_2  та ОСОБА_7  перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 18.09.2015 року (а.с.4).
Сторони є батьками двох малолітніх синів – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні (а.с.5-7).
Як вбачається з наданих позивачем довідок Лугинського ЦПМСД від 02 вересня 2020 року, діти знаходяться під наглядом Лугинського ЦПМСД з діагнозом - часті простудні захворювання.
З матеріалів справи вбачається, що з 06 липня 2020 року відповідач працює оператором котельні Державного підприємства «Лугинське лісове господарство». Відомості про доходи   ОСОБА_2  суду надано не було. На підтвердження своєї участі в утриманні дітей, відповідачем були надані фіскальні чеки про купівлю ліків та продуктів харчування (а.с.29-30).
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, що проживає окремо від дітей, зобов`язаний приймати участь у їх утриманні, а тому, з урахуванням встановлених обставин справи, віку дітей, їх потреб, які не можуть бути меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівність обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, приписів сімейного законодавства України, та враховуючи матеріальне становище платника аліментів суд дійшов висновку про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний приймати участь в утриманні своїх дітей шляхом сплати аліментів на користь позивачки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, в тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. 
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Згідно Закону України «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей до шести років з 01 січня 2020 року - 1779 грн, з 01 липня 2020 року– 1859грн, з 01 грудня 2020 року – 1921 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками малолітніх синів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які проживають з матір`ю і знаходяться на її утриманні. Домовленості про утримання дітей сторони не досягли. Відповідач на даний час офіційно працює, є працездатною особою, інших утриманців немає, а тому зобов`язаний надавати таку допомогу.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я синів та право дітей на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати їх до повноліття, як спосіб захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та прийшов до вірного висновку про можливість сплачувати апелянтом аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. 
Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Разом з тим, той факт, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід та умисно ухиляється від покладених на нього зобов`язань по вихованню дітей не є підставою для визначення аліментів у розмірі більшому, ніж це визначено судом першої інстанції, крім того, доказів на підтвердження доходів відповідача та необхідності стягнення аліментів на двох дітей саме в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), позивачем не було надано суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру (п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Лугинського районного суду Житомирської області від 12 жовтня 2020 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий Судді