ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3633/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 березня 2021 року                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                           Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                       Федотова І.В., Коротких А.Ю.
          за участю секретаря                                                            Ковтун К.В.          
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Первомайський кар`єр "Граніт" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Приватного акціонерного товариства "Первомайський кар`єр "Граніт" про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, -
                                                  В С Т А Н О В И В :
          Головне управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - позивач) звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Первомайський кар`єр "Граніт" про стягнення заборгованості у розмірі 362942,72 грн.
          Рішенням  Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за період з червня по вересень 2018 року, за лютий 2020 року та з червня- по серпень 2020 року на загальну суму 296188,57 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме розглянуто справу за правилами спрощеного провадження. На думку апелянта обставини справи потребували додаткового з`ясування із призначенням та проведенням судових засідань в порядку загального позовного провадження. Крім того апелянт вважає, що рішення було прийнято за незакінченого процесуального строку  на подання відзиву на позов встановленого ухвалою від 07.09.2020.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
          Судом встановлено, що  ПАТ "Первомайський кар`єр "Граніт" мало заборгованість по виплаті та доставки пільгових пенсій його колишнім працівникам, призначених згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б-з" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.01.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), за списком №2, за червень-вересень 2018 року, за червень-липень 2019 року, лютий 2020 року та червень-серпень 2020 року у розмірі 362942,72 грн.
          Згідно платіжних доручень №20007 від 29.07.2019 та №19911 від 19.07.2019 відповідачем було погашено суму заборгованості  за червень-липень 2019 року. 
          Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції заборгованість відповідача за період з червня по вересень 2018 року, за лютий 2020 року та з червня по серпень 2020 року складала 296188,57 грн.
          Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення   застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами даного Закону у разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом №1788-XII.
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до вимог статті 27 та з урахуванням вимог статті 28 Закону №1058-IV.
Закон №1058-ІV набрав чинності з 01.01.2004 року. До цього, діяв порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, передбачений нормами Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року №400/97-ВР (надалі - Закон №400/97-ВР).
Пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону №1788-XII встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам, відповідно до пункту "6" частини 1 статті 13 Закону №1788-XII за списком №2, покриваються підприємствами та організаціями. При цьому обов`язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом України після 01.01.2004, не пов`язаний з датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.
Зазначений висновок кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25.09.2012 у справі №21-251а12 та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.02.2019 у справі №809/602/17, від 28.02.2019 у справі №808/329/17, від 12.03.2019 у справі №809/602/17.
Відповідно до статті 1 Закону №400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників, а відповідно до статті 2 об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з абзацами 1-2 підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (надалі - Інструкція), платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці: підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.
Пунктом 6.1 Інструкції (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, - фактичні витрати на виплату і доставку пенсій працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім працівників, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у таких розмірах: починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.
Пунктом 6.4 Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Пунктом 6.5 Інструкції визначено, що розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.
За змістом пункту 6.7 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
З наведеного можна зробити висновок, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на орган Пенсійного фонду України, підприємства зобов`язані здійснювати відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених органом Пенсійного фонду України, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, які надсилаються страхувальнику.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог Інструкції №21-1 повідомлення-розрахунки щодо пільгових пенсійних виплат за період за червень-вересень 2018 року, лютий 2020 року та червень-серпень 2020 року направлені позивачем відповідачу за його адресою та вручені, що підтверджується доданими у справу копіями рекомендованих повідомлень від відділень поштового зв`язку. 
Доказів оскарження цих розрахунків, як і оплати відповідних коштів щодо здійснених позивачем витрат суду не надано. 
У апеляційній скарзі відповідач також не заперечує наявність у нього заборгованості по виплаті та доставки пільгових пенсій його колишнім працівникам.
Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази протиправності розрахунків позивача, докази сплати відповідачем заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав ля задоволення останніх.
При цьому колегією суддів не приймається до уваги доводи апелянта про те, що 09.11.2020 ним було здійснено оплату платежу по пільговій пенсії за червень  2020 року у сумі 47678,70 грн., оскільки на час звернення Головного управління до суду з позовом та винесення судом рішення по даній справі заборгованість за червень 2020 року не була погашена.
Щодо доводів апелянта про необхідність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження потрібно зауважити таке. 
          Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
          За частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
          Згідно з частиною третьою статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
          Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).
          Колегія суддів зазначає, що ця справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні згаданих статей, водночас суд (першої інстанції), беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України чинники, може розглянути її за правилами загального позовного провадження, якщо дійде такого висновку.
          Колегія суддів зазначає, що дана справа є справою незначної складності та підлягала вирішенню за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагав проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
          Підстав, які зумовили звернутися до суду для призначення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін, відповідач не навів. Які саме обставини можуть бути встановлені у судовому засіданні, не вказав.
          З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом не було порушено норми процесуального права при розгляді даної справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
          До того, колегія суддів зазначає, що розгляд цієї справи за правилами спрощеного провадження не вплинув на результат апеляційного перегляду оскарженого судового рішення.
          Доводи апелянта про те, що рішення було прийнято за незакінченого процесуального строку  на подання відзиву на позов встановленого ухвалою від 07.09.2020, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
          Зокрема, як вбачається з матеріалів справи ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі була прийнята 07.09.2020. 
          У вказаній ухвалі було запропоновано відповідачу в разі не визнання адміністративного позову, надіслати у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі: - до суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують фактичні обставини;  - позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів.
          Копію ухвали від 07.09.2020 було отримано представником відповідача 18.09.2020, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
           06.10.2020  представником відповідача було подано до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження  та клопотання про надання відповідачу додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву.
          Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду 13 жовтня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
          Копію вказаної ухвали суду було отримано відповідачем 21 жовтня 2020 року.
          Рішення у справі було ухвалено 03 листопада 2020 року.  
          Відповідно до ч. 5 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що судом було надано достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву. 
Докази того, що відповідачем вчасно було підготовлено відповідний відзив та направленого його на адресу суду, у матеріалах справи відсутні.
Стосовно інших посилань апеляційної скарги, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
          Апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
          Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
          Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Первомайський кар`єр "Граніт"- залишити без задоволення.
          Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
                    
          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          І.В. Федотов

                                                                                                            А.Ю. Коротких