П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/5374/20	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
                                                                                          Дата і місце ухвалення 09.10.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г,
                                        Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, Головного сервісного центру МВС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:
22.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, Головного сервісного центру МВС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ №31 к/тр Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 22.05.2020 року стосовно звільнення його із припиненням державної служби з посади начальника територіального сервісного центру №5153 (на правах відділу м.Одеса) Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області;
- поновити його на державній службі на посаді начальника територіального сервісного центру №5153 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) з 26.05.2020 року, 
- стягнути з Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 26.05.2020 року по 07.07.2020 року включно в сумі 36 419,07 грн.;
- стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі. 
Апелянт зазначив, що в даному випадку посилання відповідача на здійснення ліквідації Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області є безпідставним, з огляду на те, що в дійсності була проведена реорганізація установи, що не звільняє відповідачів від обов`язку працевлаштувати особу, що звільняється. Апелянт посилався на те, що під час звільнення йому не було запропоновано жодної вакантної посади в Регіональному сервісному центрі Головного сервісного центру МВС в Одеській області (філії ГСЦ МВС), не враховано стажу роботи, його кваліфікації, продуктивності, наявності на утриманні трьох дітей.
Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що до спірних правовідносин не застосовуються  положення ст. 49-2 КЗпП України.
На думку апелянта, норми спеціального законодавства, яким в даному випадку є Закон України "Про державну службу", в повній мірі не врегульовують питання вивільнення державних службовців, а тому застосуванню підлягають саме положення КЗпП України.
З огляду на зазначене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про задоволення позовних вимог. 
27.01.2021 року Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області та Головний сервісний центр МВС подали відзиви на апеляційну скаргу позивача, в яких виклали свої заперечення щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з огляду на наступне:
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника Регіонального сервісного центру №20 від 31.01.2019 року ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника Територіального сервісного центру №5153 з випробувальним терміном три місяці, як такий що успішно пройшов конкурсний відбір, та наказом Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області №67 к/тр від 02.05.2019 року присвоєно 6 ранг державного службовця, як такому, що успішно пройшов випробувальний термін.
06.03.2020 року позивача було попереджено про припинення державної служби на підставі п.11 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією РСЦ МВС в Одеській області як юридичної особи.
Наказом заступника начальника ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 22.05.2020р. №31 к/тр відповідно до п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» позивач з 26.05.2020 р. звільнений із посади начальника територіального сервісного центру №5153 (на правах відділу) Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області із припиненням державної служби в зв`язку з ліквідацією Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області.
Не погоджуючись з прийнятим наказом про звільнення із займаної посади та вважаючи його протиправним, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:
Згідно ч.ч. 2-3 ст. 5 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Розділом IX Закону  № 889-VIII передбачено підстави та порядок припинення державної служби.
Так, згідно ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
В свою чергу, ст. 87 Закону № 889-VIII визначено підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. До таких підстав віднесено, зокрема, 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.
Частиною 3 зазначеної статті визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Як вбачається з оскаржуваного наказу, позивач був звільнений з державної служби згідно п. 11 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області згідно з постановою КМУ від 12.02.2020 року № 79.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України №889 від 28.10.2015 року «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» був утворений як юридична особи публічного права Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області.
Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області (код 401121139), згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є юридичною особою та за організаційно-правовою формою - органом державної влади.
Згідно Положення про територіальний сервісний центр МВС, затвердженого наказом МВС України №1646 від 29.12.2015р., Територіальний сервісний центр МВС (далі - ТСЦ МВС) є структурним підрозділом територіального органу МВС - Регіонального сервісного центру МВС (далі - РСЦ МВС).
В свою чергу, згідно постанови Кабінету Міністрів України №79 від 12.02.2020 року «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком, де серед іншого значиться Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області.
З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області (код 401121139) з 05.03.2020 року перебуває у стані припинення.
Згідно з пунктами 2, 3 постанови КМУ №79 на Міністерство внутрішніх справ покладено здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ, та визначено, що територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до впорядкування структури Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ.
Приписами ч. 1 ст. 80 Цивільного кодексу України встановлено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦК України, юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.
Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. 
Приписами пункту 1 частини 1 статті 110 ЦК України визначено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.
Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» (далі Закон № 3166-VI) регламентовано організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України.
Згідно із приписами частини 1 статті 5 Закону № 3166-VI міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.
Відповідно до положень частини 1 статті 13 вказаного Закону територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.
Територіальні органи міністерства можуть утворюватися, ліквідовуватися, реорганізовуватися міністром як структурні підрозділи апарату міністерства, що не мають статусу юридичної особи, за погодженням із Кабінетом Міністрів України.
Як вже зазначалось вище, пунктом 1 постанови КМУ № 79 було вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг МВС за переліком згідно з додатком.
У подальшому наказом МВС № 171 від 24.02.2020 року було затверджено структуру Головного сервісного центу МВС, а наказом № 333 від 09 квітня 2020 року штат Головного сервісного центу МВС.
Наказом Головного сервісного центру МВС №18 від 27.04.2020 року затверджено Положення про регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області (філія ГСЦ МВС) згідно п.1 якого Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області є відокремленим підрозділом Головного сервісного центру МВС утвореним на правах філії без статусу юридичної особи.
Згідно п.5 Положення РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області безпосередньо підпорядковується ГСЦ МВС. РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області складається із структурних підрозділів, у тому числі територіальних сервісних центрів МВС.
З огляду на зазначене, вбачається, що в даному випадку, внаслідок реалізації приписів Постанови КМУ № 79 від 12.02.2020 року, фактично відбулась ліквідація територіальних органів з надання сервісних послуг, як юридичних осіб публічного права, із створенням нової структури надання сервісних послуг МВС Головного сервісного центу МВС.
На виконання вимог постанови КМУ № 79 від 12.02.2020 року, відповідачем була подана до Одеського міського центру зайнятості 06.03.2020 року звітність за формою №4-ПН про заплановане масове вивільнення працівників з РСЦ МВС в Одеській області.
Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилався на те, що при його звільненні відповідачем не було дотримано процедури вивільнення працівників, передбаченої ст. 49-2 КЗпП України, а саме, не було запропоновано йому вакантну посаду у новоутвореному підприємстві, не запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" від 19 вересня 2019 року № 117-ІХ (який набрав чинності 25 вересня 2019 року) у Закон України "Про державну службу" № 889-VIII було внесено ряд змін, зокрема, і щодо порядку припинення державної служби.
Зокрема, вказаним Законом частину 1 статті 87 Закону № 889-VIII викладено у новій редакції, відповідно до якої було додатковим пунктом 1-1 передбачено припинення державної служби у зв`язку із ліквідацією держаного органу, а також виключено із частини 3 цієї статті норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 цієї статті визначається законодавством про працю, а також про те, що звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
Крім того,  було виключено приписи про те, що звільнення у випадку скорочення посади державної служби, реорганізації чи ліквідації допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
В свою чергу, внесеними змінами до ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Відповідно до приписів частини 5 статті 40 КЗпП у редакції на час виникнення спірних правовідносин, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що, з урахуванням положень ч.ч. 2, 3 ст.5 Закону України №889, виходячи з того, що процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби при ліквідації наразі врегульована положенням Закону України №889, положення ст.49-2 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються, а тому відповідач не повинен був враховувати наявність чи відсутність переваг у позивача при його звільненні під час проведення процедури ліквідації юридичної особи. Крім того, внесеними до Закону України №889 зміни не передбачають обов`язку суб`єкта призначення попереднього вирішувати питання про можливість переведення державного службовця на іншу посаду відповідно до його кваліфікації, пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби або іншу роботу (посади державної служби) у цьому державному органі.
У поданій позовній заяві позивач також посилався на неправомірність його звільненні під час перебування на лікарняному.
Так з матеріалів справи встановлено, що згідно листка непрацездатності серії АДЦ №707734 позивач з 26.05.2020 року по 30.05.2020 року перебував на лікарняному.
Згідно ч.5 ст.87 Закону України «Про державну службу» наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
Однак, судом першої інстанції встановлено, що позивач зранку 26.05.2020 року вийшов на роботу та під час перебування на робочому місці йому був вручений під підпис наказ про звільнення №31к/тр від 26.05.2020р.
Враховуючи зазначене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що подальше звернення позивача до лікаря в зв`язку з погіршенням стану здоров`я не свідчить про порушення відповідачем положень законодавства.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що наказ  № 31 к/тр від 22.05.2020 "Про звільнення державних службовців Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області" в частині звільнення ОСОБА_1 прийнято правомірно та обґрунтовано, а тому скасуванню не підлягає.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Ч. 6 ст. 12 КАС України визначено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо  прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                          А.Г. Федусик

Суддя:                                                                                         О.В. Єщенко