У Х В А Л А
09 березня 2021 року
м. Київ                                                 
Справа № 295/13536/17
Провадження № 13-33зво21
Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 , перевіривши заяву захисника   ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст.  459 Кримінального процесуального кодексу України вироку Київського міського суду від 01 липня 1997 року, приведеного у відповідність із Законом України від 22 лютого 2000 року № 1483-ІІІ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» постановою цього ж суду від 21 серпня 2000 року, 
ВСТАНОВИЛА:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою, вироком Київського міського від 01 липня 1997 року ОСОБА_3 було засуджено за пунктами «а, е, ж, з ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 2, 3 ст. 81 КК 1960 року за сукупністю злочинів до смертної кари – розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Постановою цього ж суду від 21 серпня 2000 року вирок щодо ОСОБА_3 приведений у відповідність з діючим кримінальним законом і постановлено вважати останнього засудженим за пунктами «а, е, ж, з ст. 93 КК 1960 року до  довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю і, на підставі ст. 42 КК 1960 року за сукупністю зі злочинами, передбаченими ч. 3 ст. 142, ч. 2, 3 ст. 81 КК 1960 року– до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) в рішенні від 10 грудня 2020 року в  справі «Лопата та інші проти України» (заява № 41765/18 від 06 серпня 2018  року та 23 інших, у тому числі ОСОБА_3 ) встановив порушення Україною ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
ЄСПЛ постановив, що визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Захисник ОСОБА_2 , який діє на підставі ордера на надання правової допомоги засудженому, звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про перегляд вироку Київського міського суду від   01   липня 1997 року, приведеного у відповідність із Законом України від  22  лютого 2000 року № 1483-ІІІ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» постановою цього ж суду від 21 серпня 2000 року, посилаючись на порушення Конвенції, які встановлені рішенням ЄСПЛ від 10 грудня 2020 року «Лопата та інші проти України».
Перевіривши заяву на відповідність вимогам ст. 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), вважаю, що необхідно залишити заяву без руху з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом є виключною обставиною.
Частиною 5 ст. 33 вказаного Кодексу передбачено, що кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстави, визначеної п. 2 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, – Великою Палатою.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 461 КПК заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано з підстави, передбаченої п. 2 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, – особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, не пізніше тридцяти днів із дня, коли така особа дізналася або могла дізнатися про набуття цим рішенням статусу остаточного.
Захисник у заяві вказує, що у зв`язку з констатованими ЄСПЛ у цьому рішенні порушеннями Конвенції, до засудженого не може бути застосовано покарання у виді довічного позбавлення волі; таке покарання повинно бути змінено на інший вид покарання, а саме на15 років позбавлення волі, що відповідало би нормам Конвенції, Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України і ст. 93 КК 1960 року.
Захисник зокрема просить відкрити провадження за його заявою на підставі п.  2  ч.  3  ст. 459 КПК, винести відповідне законне судове рішення на підставі статті 3 Конвенції, статей 8, 9, 24, 28, 55 Конституції України, статей 3 та 93 КК 1960 року, статей 8, 9, 90 КПК та практики ЄСПЛ, відображеної у справах «Петухов проти України» та інших, наведених ним, скасувати  вказані вирок та постанову щодо ОСОБА_3 й ухвалити новий вирок з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, а у зв`язку з відбуттям цього терміну – повністю звільнити засудженого від подальшого відбування покарання, обмежившись вже відбутим строком.
Заявник просить відновити порушені права засудженого в частині призначення покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом заміни такого покарання на позбавлення волі на строк 15 років.
Перевіривши заяву на відповідність вимогам ст. 462 КПК, приходжу до висновку про необхідність залишення заяви без руху з огляду на таке.
Заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами повинна відповідати вимогам до її форми та змісту, встановленим ч. 2 ст. 462 КПК, та містити, зокрема, обґрунтування наявності виключних обставин.
Проте в поданій заяві захисник взагалі не наводить обґрунтування того, як констатоване ЄСПЛ порушення саме у справі «Лопата та інші проти України» вплинуло на справедливість судового розгляду і ухвалених процесуальних рішень щодо засудженого. 
Також відповідно до вказаної статті закону заяву може бути подано особою, на  користь якої постановлено рішення, а не її представником. Разом з тим з  долучених до заяви матеріалів не вбачається, що ОСОБА_3 доручив ОСОБА_2 подати заяву.
Крім того, вимога захисника про скасування судових рішень і водночас ухвалення Великою Палатою нового вироку не узгоджується з положеннями ст. 467 КПК.
Викладене вище свідчить про відсутність у заяві обґрунтування з посиланням на  обставини, що підтверджують наявність виключних обставин (п. 5 ч. 2 ст. 462 КПК).
Відповідно до ч. 3 ст.464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ст. 429 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, недоліки заяви про перегляд судового рішення за   виключними обставинами позбавляють можливості вирішити питання про  відкриття провадження і є підставою для залишення заяви без руху та надання строку для усунення зазначених недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 429, 462, 464 КПК, суддя
постановила:
Заяву захисника ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами вироку Київського міського суду  від 01 липня 1997 року, приведеного у відповідність із Законом України від 22 лютого 2000 року      № 1483-ІІІ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» постановою цього ж суду від 21 серпня 2000 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі неусунення недоліків у вказаний строк заяву буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя Великої Палати
Верховного Суду                                                                                                 ОСОБА_1