Ухвала
 
25 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 345/5361/19
 
провадження № 61-460ск21
 
Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним вище позовом та просив зменшити розмір аліментів, а саме: стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітної плати (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття.
 
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від  16 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судових рішень суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Зазначав, що позивач не надав жодних доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також обставини, які наводить позивач в обґрунтування та підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону  та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.
 
Додатковим рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2020 заяву представника ОСОБА_1 - Рукавця О. В. - про поновлення строку для подання заяви про ухвалення додаткового рішення задоволено. Поновлено процесуальний строк для подання заяви про ухвалення додаткового рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у цій справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 тис. грн.
 
Суд першої інстанції мотивував додаткове рішення тим, що судові витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом даної справи, а виконана адвокатом робота знайшла своє відображення у матеріалах справи. Однак, виходячи із критерію пропорційності та співмірності, суд дійшов висновку, що заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: 22 400 грн. необхідно зменшити до 3 тис. грн. Водночас, суд вважав, що адвокату Рукавцю О. В. слід поновити процесуальний строк на звернення до суду із клопотанням про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки причини його пропуску у відповідності до статті 127 ЦПК України суд визнав поважними.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2020 року задоволено. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2020 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2017 року у справі № 607/5231/17 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/2 до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цією постановою законної сили й до досягнення дитиною повноліття.
Апеляційну скаргу на додаткове рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2020 року задоволено. Додаткове рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2020 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено представнику ОСОБА_1 - Рукавцю О. В. - у стягненні судових витрат на правову допомогу у розмірі 22 400 гривень.
 
08 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в силі судові рішення суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до пунктів 1-3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Предметом позовних вимог у цій справі є зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
 
Отже, для цілей ЦПК України справа № 345/5361/19 є малозначною.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущено грубе порушення норм процесуального права, оскільки не досліджені та не взяті до уваги докази у справі.
 
Отже, сама по собі незгода заявника із оскарженим судовим рішенням не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Касаційна скарга та додані матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції.
 
Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
 
Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).
 
Крім того, Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду цієї справи.
 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, стабілізувати цивільні правовідносини.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору; не зазначивши, при цьому, обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від  01 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини відмовити.
 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами надіслати заявникові.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                       О. М. Осіян

                                                                                                                         О. В. Білоконь

                                                                                                                  Н. Ю. Сакара