Номер провадження: 22-ц/813/1423/21 
Номер справи місцевого суду: 509/4286/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
за участю секретаря – Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про встановлення факту та про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
В листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно. Сторони є спадкоємцями першої черги, та звернулись до нотаріальних установ з заявою про прийняття спадщини, заповіт померла не склала. За час життя відповідач не здійснювала нагляд за своєю матір`ю ОСОБА_4 , яка померла внаслідок серцевої недостатності, не приймала участь у похованні спадкодавця, свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. А тому позивач просив суд встановити факт не надання допомоги та усунути від права на спадкування відповідача, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про встановлення факту та про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом задоволено частково. Усунено ОСОБА_1 від права на спадкування за законом від спадщини, відкритої внаслідок смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншої частині відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551.21 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не досліджено всіх матеріалів справи у повному обсязі.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача зазначає, що безпорадний стан померлої ОСОБА_4 підтверджується виписками із історії хвороби; сторона скаржника перекручує положення законодавства щодо звернення особи до медичного закладу, а отже рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Сповіщення сторін та заяви у справі.
У судове засідання, призначене на 20 січня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
19 січня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення судового засідання, яке вмотивовано тим, що вона бажає надавати особисті пояснення по справі, заперечення та докази,
Розглянувши заяву ОСОБА_1 , судова колегія дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.
Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 02 лютого 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 1224 ч. 5 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. 
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 9).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до спадкової справи №02-14, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , до нотаріальної контори звернувся позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 надав заяву про відмову від спадщини на користь позивача ОСОБА_2 .
Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 28.09.2016 року, який підписаний сусідами та завірений Прилиманською сільською радою Овідіопольського району Одеської області разом із своєю покійною матір`ю – ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , зареєстрований та проживав по день її смерті у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.32)
За вказаною адресою також зареєстровані, але не проживали:
- з 17.02.2011 року донька померлої ОСОБА_1 , 1984 р.н.
У ході судового розгляду у суді першої інстанції вірно встановлено, що з лютого 2015 року померла ОСОБА_4 постійно знаходилася на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з діагнозами: ішемічна хвороба серця, інфаркт міокарда, тромболізисстрептокіназа, атеросклероз коронарних артерій, аорти, недостатність мітрального клапана 3 ступені, хронічна серцева недостатність, істинний кардіогенний шок, гіпертонічна хвороба 3 стадії, двосторонній гідроторакс, цукровий діабет 2 типу, хронічне обструктивне захворювання легенів, про що свідчать виписки із історії хвороби, отже через тяжкі хвороби була у безпорадному стані (т. 1, а.с. 10-15).
У судовому засіданні у суді першої інстанції також вірно встановлено, що протягом усього часу спільного проживання син ОСОБА_2 надавав своєї матері сторонній догляд та підтримку, яку вона потребувала у зв`язку з тяжким станом здоров`я, що підтверджуються письмовими документами (т. 1, а.с. 17-28).
Відповідач ОСОБА_1 , будучи працездатною особою, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , виходячи з даних обставин, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що відповідач мала можливість надання допомоги своєї матері під час її життя.
У ході судового розгляду справи були допитані свідки як з боку позивача та з боку відповідача, а саме: свідок ОСОБА_5 , свідок ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_8 , які пояснили, що дійсно сторони по справі є дітьми померлої, яка тривалий час знаходилась у медичних установах та була особою похилого віку, яка потребувала додаткової допомоги. При цьому суд першої інстанції правильно віднісся критично до пояснень свідків з боку відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , щодо якості та кількості з боку відповідача даної допомоги своєї матері під час її життя.
З заперечень на позовну заяву вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує той факт, що її мати - ОСОБА_4 потребувала допомоги, а тому вона усвідомлювала свій обов`язок щодо надання допомоги матері та мала можливість його виконувати.
Відповідач ОСОБА_1 відповідно до ст. 202 СК України, будучи донькою ОСОБА_4 , під час її життя зобов`язана була утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, дана позиція знайшла своє відображення в п.6 Постанови Пленуму ВС України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».
Безпорадним слід розуміти стан особи зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, з урахуванням тих обставин які були встановлені під час судового розгляду ОСОБА_4 під час свого життя тривалий час перебувала у безпорадному стані.
Виходячи з вищевказаного суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що за час життя відповідач ОСОБА_1 не здійснювала нагляд за своєю матір`ю ОСОБА_4 , яка померла внаслідок серцевої недостатності, не приймала участь у похованні спадкодавця та ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки, при цьому відповідач мала можливість надавити цю допомогу.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
З боку відповідача були надані заперечення, з яких вбачається, що відповідач під час життя своєї матері, яка була в безпорадному стані та будучи особою похилого віку, надавала допомогу, при цьому в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на пояснення свідків, при цьому належних та допустимих доказів, відповідно до ст. 77,78 ЦПК України надання такої допомоги з боку відповідачки суду під час розгляду справи не були надані. Так, дійсно, з боку відповідача були надані довідки про медичний стан її матері під час її життя, при цьому відповідач не надала суду першої інстанції доказів витрат на придбання ліків, проходження курсу лікування її матері під час її лікування тощо.
Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та надавши їм правову оцінку, дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, з урахуванням сукупності всіх обставини, які були встановлені під час судового розгляду.
Позивач просив встановити факт ухилення відповідачем від виконання обов`язків щодо утримання спадкодавця, з урахуванням предмету позову, з яким звернувся позивач, обставин, які були встановлені під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно вважав, що позивач помилково звернувся з даними позовними вимогами, які в даному випадку не підлягають судовому захисту, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала. 
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того, на доводи апеляційної скарги про відсутність доказу безпорадного стану померлої, позивач надав письмові пояснення, до яких додав ще одну довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Одеської міської ради №207 від 07.04.2020р. про те, що померла ОСОБА_4 потребувала стороннього догляду (т.1, а.с. 238).
Судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 лютого 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дрішлюк