П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 766/16524/20	
          
 	Головуючий в 1 інстанції: Войцеховська Я.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м.Херсон 30 листопада 2020 року	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В., 

секретар судового засідання                              Колесніков-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції НПУ, поліцейського капрала поліції 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції НПУ Грушка Ольги Сергіївни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-
В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції НПУ, поліцейського капрала поліції 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції НПУ Грушка Ольги Сергіївни про скасування постанови серії ЕАМ № 3263459 від 10.10.2020р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, провадження у справі закрити.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за невиконання вимоги дорожнього знаку 5.16 «напрямок руху по смугах» є протиправною, оскілки він не порушував правила дорожнього руху. Дорожній знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» встановлений на відстані 120м до перехрестя з порушенням вимог ДСТУ. Перед перехрестям відповідний знак відсутній, тому він не міг порушити його вимоги. Крім того, позивач зазначав, що був позбавлений передбачених законом засобів захисту, відсутні докази, що підтверджують його винуватість.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2020 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подано до суду апеляційну скаргу, у якій апелянт зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що дорожній знак, який організовував дорожній рух, встановлений з порушенням, тому він об`єктивно не міг його порушити, а відтак в його діях немає складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було враховано висновок співробітників відділу безпеки дорожнього руху УПП в Миколаївській області щодо правильності застосування дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», який відсутній в матеріалах справи.
21.01.2021р. за вхід. №1176/20 від Управління патрульної поліції в Миколаївській області ДПП надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про необґрунтованість доводів апелянта, у зв`язку із чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Також, у відзиві на апеляційну скаргу наголошується на тому, що ОСОБА_1 було порушено правила дорожнього руху, а саме не виконано вимогу знаку 5.16, що у свою чергу є підставою для застосування до нього ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення повністю підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи доказами, зокрема відеозапис з нагрудного реєстратора поліцейського, який виносив спірну постанову. За вказаного, відповідач просить залишити без змін судове рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з копії постанови серії ЕАМ № 3263459 від 10.10.2020р, винесеної Інспектором Управління патрульної поліції в Миколаївській області Грушка О.С. вбачається, що позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. 
В оскаржуваній постанові вказується, що позивач 10.10.2020р. об 10-27 год. керував автомобілем Subaru Forester реєстраційний номер НОМЕР_1 в м.Миколаїв на перехресті вул.Нікольська та вул. Пушкінська не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «напрямок руху по смугах» , а саме: з крайньої правої смуги здійснив рух прямо з якого дозволено рух лише праворуч, чим порушив п.8.4 ПДР порушення вимог дорожніх знаків. В постанові зазначено про фіксування правопорушення приладом: Дм4086.
З метою всебічного та об`єктивного дослідження обставин у справі судом першої інстанції, як указано у судовому рішенні, переглянуто відеозапис подій, зроблений 10.10.2020 за допомогою службової нагрудної відеокамери на одязі поліцейських, які знаходяться в матеріалах адміністративної справи і записані на dvd-диску.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи з того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому вважав за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, судова колегія зазначає, що порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно вимог статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстр. в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853,затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною 2 статті 122 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 2 статті 122 виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила дорожнього руху України) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Колегія суддів зазначає, що для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП необхідно встановити у діях особи склад адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, в тому числі порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, що є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності за порушення вимог відповідних дорожніх знаків.
Згідно пункту 8.4 (г) Правил дорожнього руху України, наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.
Знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.
З гідно п.п. 11.1 ПДР України, кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.
Як встановлено ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Як встановлено судовою колегією, доказом в справі згідно ст. 251 КУпАП є відеозапис порушення з відео нагрудної камери поліцейського, який наявний в матеріалах справи.
Із долученого до відзиву управлінням патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції НПУ відеозапису з нагрудної камери ДМ4086 інспектора поліції колегією суддів встановлено рух транспортного засобу на перехресті доріг та транспортний засіб позивача, марки Subaru Forester реєстраційний номер НОМЕР_1 , який дійсно здійснює проїзд перехрестя вул.Нікольськата та вул.Пушкінська в місті м.Миколаїв прямо з крайньої правої смуги руху, по якій дозволявся рух тільки направо, що свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку 5.16 ПДР України.
Колегія суддів зауважує, що відеозапис самого порушення є цільним, не перериваєтья та відображає правопорушення, здійснене позивачем, відтак доводи ОСОБА_1 стосовно того, що відеозапис не є послідовним, здійснений з перериванням, не відображає відомостей про вчинення правопорушення обґрунтовано не було взято до уваги судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, що було правильно встановлено судом першої інстанції.
При цьому, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №3263459 від 10.10.2020р., яка винесена поліцейським роти № 2 батальйону №2 управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Грушка О.С., є правомірною та підстави для її скасування відсутні.
Також, у ході апеляційного розгляду даної справи колегіє суддів встановлено, що при розгляді справи ОСОБА_1 пояснював поліцейським, що знак він не бачив, оскільки він розташований з порушенням вимог ДСТУ.
Однак, вказані твердження ОСОБА_1 судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки жодного доказу встановлення з порушення ДСТУ знаку 5.16 на відрізку дороги в м. Миколаїв по вул. Нікольська між вулицями Фалєєвська та Пушкінська, апелянтом до суду не надано.
Апеляційний суд критично оцінює фотодоказ (копія), наданий ОСОБА_2 у ході судового розгляду справи у суді першої інстанції, на якому зображено відстань по вул. Нікольська між вулицями Фалєєвська та вул. Пушкінська в м. Миколаїв яка складає 140м, в обґрунтування того, що знак 5.16 встановлений з порушенням, за порушення вимог якого апелянта притягнуто спірною постановою до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки з даного документу не вбачається джерело його походження та такий документ не дає можливість колегії суддів упевнитись у достовірності відображеної у ньому інформації та встановити, що знак 5.16, який знаходиться на відрізку руху від вул. Фалєєвська до вул.Пушкінська по вул. Нікольська у м. Миколаєві встановлений з порушенням вимог ДСТУ.
Разом з тим, апеляційний суд підтверджує зазначене твердження суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні про те, що з оглянутого судом відеозапису вбачається, що у цей самий час на даній ділянці дороги рухалися інші автомобілі згідно вимог даного дорожнього знаку 5.16.
До того ж, з наданих сторонами до справи фотодоказів апеляційним судом встановлено, що знак 5.16 «Напрямки руху по смугах» встановлений на видимій ділянці дороги в напрямку одностороннього руху по вул. Нікольська в м. Миколаїв між вулицями Фалєєвська та Пушкінська, і його видимість не обмежена будь-якими об`єктами. Тобто, обмежена оглядовість дорожнього знаку 5.16 "Напрямки руху по смугах" у даному випадку відсутня.
За наведених вище фактичних обставин, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сам по собі факт візуального не сприйняття дорожнього знаку позивачем у певний момент часу не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР, оскільки є наслідком взаємодії як об`єктивних явищ природи так і суб`єктивних процесів (швидкість сприйняття та аналізу дорожньої обстановки, здатність уважно спостерігати за нею).
Крім того, апелянтом не наведено правову норму, яка б звільняла водіїв від відповідальності за порушення Правил дорожнього руху у разі встановлення знаку не у відповідності до вимог цих Правил або вимог ДСТУ 4100-2002 "Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування".
Висновки суду у цій справі узгоджуються з висновками Вищого Адміністративного Суду, викладеними в ухвалі від 13 вересня 2017 року у справі № 285/345/17.
Апеляційний суд також вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про недоведеність тверджень ОСОБА_1 про неповідомлення його стосовно здійснення відеозапису, позаяк такі спростовуються дослідженим апеляційним судом відеозаписом, згідно якого вбачається, що поліцейський відразу, як підійшов, представився та попередив водія, що згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться відео та фото фіксація.
Доводи апелянта про порушення процедури розгляду справи, а саме ненадання йому можливості скористатись передбаченими законом засобами захисту, судова колегія вважає також необґрунтованими, оскільки з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським позивачу були роз`яснені всі його права згідно Конституції України та КУпАП, однак водій жодних клопотань не заявляв.
Посилання апелянта на відсутність висновку співробітників відділу безпеки дорожнього руху УПП в Миколаївській області щодо правильності застосування дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах», що було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення у справу, апеляційний суд вважає хибними, оскільки відповідачем у відзиву слово «висновки» вжито не у розумінні окремого документу, а як наслідок аналізу інформації. Зокрема, така інформація у підтвердження цих «висновків» відповідача вказана у наявному в матеріалах справи рапорті службової особи відповідача.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведення  відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.
Колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи, правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-243, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2020 року по справі № 766/16524/20 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.
Повне судове рішення складено та підписано 02 лютого 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.